DOMÄNSTVRELSKNS ofll I )1S1R1KTS]VRELSERNAS ORGANISATION. 537 



om statens markinköp och försäljningar skall styrelsen utveckla och företräda 

 de ledande principerna. Det är emellertid ej endast i fråga om domänfon- 

 den tillhöriga fastigheterna, som domänstyrelsen bör vara en ledare av skogs- 

 och jordpolitiken. Jämväl i fråga om de ecklesiastika skogarna samt allmän- 

 ningarna och kommunskogarna bör styrelsen uppmärksamma dessa spörsmål. » 



Ja, beträffande alla dessa frågor gäller i stort sett, att det är riksdagen själv, 

 som »företräder de ledande jirinciperna», d. v. s. själv tar ledningen om hand, 

 vadan det icke kan synas nödigt, att högsta chefen för skogsväsendet skall 

 sökas just bland specialister i dessa angelägenheter, vilka för resten i domän- 

 styrelsen torde bli bäst tillgodosedda, om där engageras en särskild person 

 eller eventuellt inrättas en särskild byrå, som enbart sysslar med desamma 

 frågorna. 



När de sakkunniga vilja, att det för de skogspolitiska spörsmålen kräves, att 

 högsta chefen för skogsväsendet är framförallt skogspolitiskt kunnig, så frågar 

 jag, om det möjligen är de sakkunnigas uppfattning, att dessa skogspolitiska 

 frågor äro av större vikt än den angelägenhet, som domänstyrelsen och skogs- 

 staten främst har att handlägga, nämligen frågan om produktionens höjande 

 och bästa sättet att utnyttja densamma. Största vikten måste dock ligga på 

 frågan om produktionens upphjälpande; frågan om avsättningen av skogspro- 

 dukterna är icke så förfärligt inkrånglad. Virket säljes efter offentligt utbud 

 till den högstbjudande, sä att härmed äro några större svårigheter icke för- 

 enade, utan den verkliga svårigheten ligger naturligtvis i att få de rätta rikt- 

 linjerna beträffande produktionen med allt vad därtill hör. För mig är det 

 uppenbart, att det skulle vara en dålig utveckling, om det bleve regel, att till 

 förste mannen inom domänstyrelsen och skogsväsendet skulle anställas en icke 

 fackligt bildad man och under honom ställas som souschef den verkligt fack- 

 bildade. Jag tror, att om de sakkunniga ginge ut och sökte leta upp den 

 fackligt mest kompetente, så skulle de icke kunna vinna honom som souschef, 

 ty han skulle icke vilja åtaga sig en dylik befattning, då han icke själv finge 

 bära det högsta ansvaret, utan detta skulle tillkomma en annan, som vore 

 honom underlägsen i det fackliga vetandet, men på samma gång den verkligt 

 och ensamt beslutande. 



Det säges på sid. 273: 



»Förutom de förändringar i domänstyrelsens organisation, som o\an före- 

 slagits, vilja de sakkunniga ifrågasätta, huruvida det ej därjämte kunde vara 

 lämpligt, att på enahanda sätt, som skett vid vissa statens andra afifärsdrivande 

 verk, Kungl. Maj:t berättigades att tillsätta några i skogliga och j)olitiskt-eko- 

 nomiska ting sakkunniga personer, exempelvis kallade domänfullmäktige, vilka, 

 då särskilt viktiga ärenden voro föremål för styrelsens behandling, kunde till- 

 handagå styrelsen med sin erfarenhet. Dessa personer borde emellertid i 

 domänstyrelsen ej blott motsvara järnvägens fullmäktige, utan jämväl dess över- 

 revisorer och alltså erhålla befogenhet även till en saklig granskning av sty- 

 relsens verksamhet. Till dessa platser borde lämpligen kallas statens skogs- 

 förvaltning utomstående personer, vilka i det privata näringslivet gjort sig 

 kända såsom särskilt framstående i ekonomiska och skogspolitiska frågor. 

 Deras uppdrag borde i första rummet omfatta att på kallelse av styrelsens 

 chef deltaga i styrelsens överläggningar och därvid tillhandagå med råd och 

 upplysningar. Dock borde de ej vara berövade allt initiativ, utan borde de 

 äga rätt och skyldighet, att, då de ansågo, de linjer, enligt vilka styrelsen 



