540 . DISKUSSION. 



souschefer under generaldirektören bilda dess stomme i skogligt hänseende. 

 Under distriktschefen skulle sättas en tredje gradens tjänsteman (byråchef) 

 och i tredje rummet en andra gradens tjänsteman (byrådirektör), så att dessa 

 tre blevo de ledande männen i distriktsstyrelsen. 



Den från domänstyrelsen av de sakkunniga tillämnade decentralisationen, 

 d. v. s. avlyftande av en del ärenden från generaldirektörens skuldror på distrikts- 

 styrelserna, kan ske lika väl, var distriktsstyrelserna äro belägna, och bör så- 

 ledes även äga rum, då distriktsstyrelsernas säte är förlagt till Stockholm. 

 Även inom varje distriktsstyrelse böra ärendena skarpt uppdelas, så att sä- 

 dana av mindre vikt icke komma inför distriktschefens prövning utan stanna 

 hos och avgöras av byråchefen eller eventuellt av byrådirektören, då byråchefen 

 är frånvarande på tjänsteresa. Ty de tre ledande inom distriktsstyrelsen — 

 distriktschef, byråchef och byrådirektör — skola var och en, genom en eller 

 flera resor ärligen till skogar inom distriktet, söka så småningom i stora drag 

 lära känna skogarna därstädes, samtidigt som de på ort och ställe få rådgöra 

 med jägmästaren och höra hans tankar och önskemål om skogarnas behov, 

 vilka sedermera med upplevandets och sakkunskapens friskhet kunna i domän- 

 styrelsen förfäktas av den dit åter\'ända resenären. Under resan har han 

 även varit i tillfälle att kunna kontrollera jägmästarnas verksamhet och kan 

 därom avgiva rapport. 



Om herrarna vilja behålla i minnet denna organisation, sådan jag tänkt 

 mig den, så skall jag be att nu få övergå till de motiv, som de sakkunniga 

 framhållit för sitt förslag rörande dessa distriktsstyrelser och deras arbete och 

 deras förläggande till orterna. Som herrarna finna, så står på sidan 164 följande: 



»Beträftande det sätt, pä vilket åtskilliga skogsvärdsåtgärder böra utföras, 

 äro meningarna ännu mycket delade bland olika skogsmän, och ofta står den 

 ena åsikten emot den andra. Det kan sålunda ofta tänkas inträffa, att över- 

 jägmästare och jägmästare i skogsvårdsfrågor komma att stanna vid olika 

 åsikter. De sakkunniga ha redan förut framhållit, att överjägmästarens me- 

 ning vid sådant förhållande ovillkorligen bör vara avgörande. Måhända torde 

 det mången gång för jägmästaren kännas hårt att ej få följa sin, som han 

 anser, välgrundade och på en intimare lokalkännedom än överjägmästarens 

 stödda uppfattning. I praktiken torde det även mer än en gång av denna 

 anledning ha kommit till beklagliga slitningar mellan överjägmästare och jäg- 

 mästare. Svårigheten ligger däri, att två personers rent subjektiva uppfatt- 

 ningar stå emot varandra, och att överjägmästarens mening ej synes jägmäs- 

 taren vara så auktoritativ, att han frivilligt böjer sig därför. Denna beklagliga 

 motsats, som måhända är själva kärnan i denna stridsfråga, synes bäst kunna 

 lösas så, att överjägmästaren genom att ständigt ha tillgång till revirens bok- 

 föring och statistik sättes i tillfälle att med kalkyler stödja sina dispositioner, 

 samt att själva beslutanderätten, där jägmästare och överjägmästare stanna i 

 olika mening, förlägges till en myndighet, för vars auktoritet jägmästaren ovill- 

 korligen måste böja sig. De sakkunniga komma för den skull — förutom av 

 andra skäl — att i det följande föreslå inrättandet av distriktsstyrelser samt 

 bokföringens och statistikens förflyttande från reviren till dessa myndigheter. » 



Då frågar jag: skulle icke dessa slitningar, som de sakkunniga förmena 

 förefinnas, kunna utjämnas lika bra genom det tillvägagångssätt, som jag före- 

 slagit med hänsyn till distriktsstyrelsernas förläggande till Stockholm i stället 

 för till orterna? På sidan 234 står: 



