SKOGSINDELNING OCH SKOGSVARDERING. 55 I 



icke blott på totala skogskomplexet utan iifven på de mindre rayoner, där 

 fasta skogsarbetare förläggas. Det duger då icke att lång tid uttaga all av- 

 verkning på ett håll av en större skog och hålla igen på ett annat, ty då 

 skulle man icke ha någon nytta af den fasta arbetskraft, som finnes på denna 

 senare trakt. Snarare får målet ställas så, att ju intensivare vår hushållning 

 utvecklar sig, desto mera måste vi sträva efter att på icke alltför stora lokala 

 områden samla en jämn åldersklassfördelning, som tillåter en tämligen jämn 

 användning af den lokala arbetskraften. Denna syn])unkt har visserligen icke 

 förbisetts i kommitterades förslag, men det synes mig, som om föredragshållaren 

 för mycket tänkt koncentrera avverkningen på ställen med sammanhängande 

 mogna bestånd, utan att beakta den konsekvensen, att vi då åter få mindre 

 önskvärd fördelning av arbetsåtgången för all framtid. 



Nu ha kommitterade yrkat på, att man skulle behöva större enheter för 

 att få mogenheten bättre beaktad och samtidigt erhålla jämn avkastning. Frän 

 statens budgetssynpunkt kan ju detta senare vara beaktansvärt, men för en 

 viss skogskomplex blir det ju endast en bokföringsfråga, ty ingenting finnes, 

 som nödgar till att röra sig med tusentals hektar, för att man skall kunna 

 beakta mogenhetssynpunkten, och avverkningen blir ju ingalunda jämnare, på 

 skogens olika delar därför, att stora komplex bildas. Slår man tillsamman 

 stora skogar och finner så och så mycket övermoget virke, som föreslås till 

 hastig avverkning, så kan tvärtom den synnerligen stora olägenheten inträffa, 

 att detta virke är koncentrerat på viss del av skogen, så att just här ovan 

 angivna obehag med ojämn arbetsåtgång såväl nu som för all framtid kan 

 bli följden af dylik skogspolitik. Då kan det ofta vara bättre att gå från den 

 mindre och till den större enheten. Härmed vill jag emellertid icke på något 

 sätt bestrida utan tvärtom understryka önskvärdheten av, att man i framtiden 

 bör se sakerna mera i stort än hittills skett, men det kan befaras överdrifter 

 åt motsatt håll, som för en avlägsnare framtid kunna vara svårbotliga. Det 

 finnes nämligen viktiga synpunkter, kanske icke minst de sociala, som tvinga 

 till att betrakta skogsförhållandena mera lokalt. Ävenledes tror jag, att man 

 mycket väl kan nå erforderlig överblick över skogsförhållandena på större 

 rayoner, utan att precis göra gemensam avverkningsberäkning för reviret i dess 

 helhet. 



Jägmästare Amilon: Flerfaldiga gånger ha de sakkunniga framhållit, att 

 skogshushållningen är egenartad på det sätt, att en god revirförvaltning förut- 

 sätter en avsevärd lokalkännedom. Att detta är riktigt kan icke bestridas. 

 För att tillgodogöra revirförvaltarens kunskap om sitt revir ha de sakkunniga 

 bl. a. föreslagit, att denne skall egenhändigt utarbeta skogshushållningsplaner- 

 nas föreskrifter om sättet för huggningarnas och skogsvårdsarbetenas utförande. 

 Huruvida han jämväl skall bestämma avverkningens storlek, framgår icke med 

 full tydlighet av betänkandet. Enligt det förut sagda synes detta ej åligga ho- 

 nom, enligt bestämmelserna om revirförvaltarens tjänsteåliggande (sid. 252) 

 skall han emellertid »utarbeta hurhållningsplaner för revirets skogar». Detta 

 torde även innebära beräkning utav avverkningens storlek. 



I Tyskland har ett stort antal stater utfärdat nya föreskrifter om skogsin- 

 delning, nämligen: Bayern, Wiirtemberg, Baden och Preussen åren 19 10 — 

 19 1 2 och Hessen år 1903. 



Även Sachsens indelningsföreskrifter hava nyligen undergått vissa föran- 



