552 



DISKUSSION. 



dringar. I Sachsen, Baden och Bayern uppgöras hushållningsplaner i sin hel- 

 het utav skogsindelningsanstalter. Revirförvaltarens inflytande är inskränkt till 

 rättighet att yttra sig över dessa planer; alltså ungefär som i Sverige. 



I Hessen däremot verkställer revirförvaltningen allt arbete, även uppskatt- 

 ningen. Wiirtembergs och Preussens indelningsbestämmelser likna uti ifråga- 

 varande hänseende de av sakkunniga föreslagna. I det sistnämnda landet 

 åligger det sålunda revirförvaltaren att egenhändigt uppgöra ståndorts- och 

 beståndsbeskrivning, verkställa avfattningen, utföra avverkningsberäkningar samt 

 föreslå sättet för huggningens och skogsvårdsåtgärdernas utförande. Alltså ett 

 betydligt mera omfattande arbete än det, som enligt betänkandet skall åligga 

 hans svenska kolleger. De kunna emellertid komma i åtnjutande av biträde. 



I Preussen uppgjordes skogshushållningsplanerna tidigare utav extra tjänste- 

 män, liksom fortfarande i Sverige. Alldeles de utav sakkunniga påpekade 

 olägenheterna föranledde det preussiska jordbruksministeriet att överflytta in- 

 delningsarbetets tyngdpunkt på revirpersonalen. 



Även norrländska skogsvårdskommittén har på sin tid föreslagit, att revir- 

 förvaltaren skall uppgöra hushållningsplanen. I motsats mot de sakkunniga, 

 som vilja uppdraga förarbetena åt taxatorer och indelningsassistenter, föreslår 

 emellertid kommittén upprättandet av en skogstaxeringsbyrå, vars chef skulle 

 leda och genom taxatorer och assistenter verkställa förarbetena. Denna byrå 

 skulle alltså delvis motsvara de i Sachsen, Baden och Bayern befintliga skogs- 

 indelningsanstalterna. 



På gnmdval av det utav annan person insamlade och bearbetade materialet 

 har alltså revirförvaltaren att i första hand beräkna avverkningens storlek, be- 

 stämma avdelningar, som skola avverkas, gallras, skogsodlas, dikas m. m., och 

 på vad sätt och vid vilken tid dessa åtgärder skola utföras. Kan han nu göra 

 detta med stöd endast av sin lokala kännedom om skogen och det förelig- 

 gande materialet? Jag tror det knappast. I våra skogar sakna vi ju fasta 

 avdelningar. Dessa förändras ofta från den ena indelningsperioden till den 

 andra. Av förut befintliga avdelningar kan ■ sålunda en klyvas, andra åter- 

 igen sammanslås vid förnyad indelning. Det blir härigenom ofta svårt att få 

 en klar bild utav varje avdelning. Personalombyten minska också givetvis 

 kännedomen om skogarna. Slutligen äro dessa i regel av en betydande stor- 

 lek och för att i detalj lära känna t. ex. 12,500 har skog, ofta innehållande 

 lika många avdelningar som har och ofta liggande i ett flertal komplex, tor- 

 dras säkerligen mänga år, och det torde kunna ifrågasättas, huruvida revir- 

 förvaltarens kännedom om t. ex. ett norrlandsrevir omfattande 60,000 har pro- 

 duktiv mark någonsin blir så stor, att han på arbetsrummet även med till- 

 hjälp av en beståndsbeskrivning kan få en så klar bild utav varje avdelning, 

 att han med ledning därav kan bestämma de åtgärder, som böra utföras. Jag 

 betvivlar det. Att den preussiska skogsförvaltningen icke anser sig hos sina 

 revirförvaltare kunna påräkna en så detaljerad bekantskap med skogarna synes 

 därav, att revirförvaltaren där är skyldig utföra även avfattningen och be- 

 ståndsbeskrivningen. 



Det stöd beståndsbeskrivningen lämnar får ej överskattas. En viss subjek- 

 tivitet gör sig alltid gällande både hos den som uppgör och den som läser 

 beskrivningen. Dessutom lida många av beskrivningens faktorer av väsentliga 

 rent teoretiska brister. 



Skall därför hushällningsplanen bliva mera värdefull än nu är fallet, torde 



