554 DISKUSSION. 



ningsområdet Även från en annan synpunkt är skogshushållningen egenartad. 

 Den fordrar nämligen stor planmässighet och kontinuitet. 



Inom lantbruket kan t. ex. rågfältet skördas utan någon som helst inverkan 

 på kornåkern. Om i skogen däremot ett bestånd avverkas, har detta ofta 

 stort inflytande på närliggande bestånd. Bestånden äro nämligen för sin trev- 

 nad och tillväxt mycket beroende av varandra. De äldre bestånden skydda 

 de yngre mot stormar och för stark solbelysning, beröva dem emellertid också 

 nederbörd och understundom i för stor utsträckning solenergi. I all god 

 skogshushållning, särskilt inom trakthyggesbruket, strävar man därför att å 

 skogsarealen fördela de olika åldersklasserna på så sätt, att de å ena sidan 

 lämna varandra skydd, å andra göra varandra minsta möjliga skada. Detta 

 uppnås genom att inrätta hyggesföljder och uppgöra lämpliga huggningsplaner, 

 avsedda för en lång framtid. I vårt land saknas å de allmänna och tör övrigt 

 även enskilda skogarna båda dessa saker. 



Detta brukar i hög grad förvåna utländska fackmän. Jag har sålunda haft 

 tillfälle höra några av de danska kolleger, som år 1 9 1 2 besökte Sverige, i 

 mycket berömmande ordalag uttala sig om svensk skogshushållning och svenska 

 sTiOgsmän, men samtidigt uttrycka sin stora förvåning över, att huggningsplaner 

 saknades eller i varje fall icke tillämpades. 



Det var för dem obegripligt, att man högg det ena året där, det andra här 

 utan nämnvärd hänsyn till den kvarstående skogen eller önskvärdheten att för 

 framtiden åstadkomma lämpliga hyggesföljder. 



I och med planernas fastställande till ledning ligger det i revirförvaltarens 

 händer att bestämma ordningsföljden för beståndens avverkning. Att därvid 

 ofta för handen varande svårigheter och icke det framtida gagnet giver ut- 

 slaget för den ordning, i vilken avverkningen sker, ligger i sakens natur. Och 

 även om en revirförvaltare söker införa en viss beståndsfördelning i skogen 

 eller, som termen lyder, beståndslagning, så är det icke säkert, att hans strä- 

 vanden härutinnan fullföljas av hans efterträdare. 



De sakkunniga ha tyvärr icke sökt korrektiv mot det nuvarande tillståndet. 

 Även de anse, att de av revirförvaltaren utarbetade huggningsplanerna böra 

 kunna frångås vid utsyningsförslagens uppgörande. Säkerligen kommer detta 

 också att ske i stor utsträckning. För egen del tror jag, att det skulle vara 

 lyckligt, om även i Sverige hushållningsplanerna uppgjordes med tanke på att 

 uppbygga en skog, där bestånden grupperades på lämpligaste sätt från klima- 

 tisk och skogligt- ekonomisk synpunkt. För att uppnå detta ändamål erfordras, 

 att skogsbrukssättet bestämmes, fasta hyggesföljder uppläggas och direktiv för 

 huggningens ordningsföljd uppgöres för en längre tidsföljd. Revirförvaltaren 

 må tilldelas största frihet vid utförande av gallringar, kulturer, drivningar m. m. 

 Frän skogsbrukssätt, från hyggesföljdsindelning och från direktiven för hugg- 

 ningsplanen må däremot icke avvikas, vare sig under indelningsperioden eller 

 vid revisionen. För en tillfällig fördel eller ett lättare övervinnande av en 

 svårighet bör avvikning icke tillåtas. 



Planmässighet och kontinuitet äro mera nödvändiga för våra stora skogar 

 än för de flesta andra. 



Mot de sakkunnigas förslag tillåter jag mig alltså andraga, dels att det kan 

 ifrågasättas, huruvida icke indelningsarbetet i sin helhet med större fördel ut- 

 föres utav en indelningsanstalt än på föreslaget sätt, dels att den nuvarande 



