580 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Beträffande möjligheten alt i betydligare grad öka tillgången på ved från de allmänna 

 skogarna flr styrelsen emellertid erinra därom, att i fråga om den del av landet, där särskild 

 vedbrist kan befaras — alltså södra och mellersta landet — endast en ringa del av stats- 

 skogarna äro belägna. Sålunda ligga endast omkring 10 procent av samtliga statsskogarna 

 i landet söder om Kopparbergs län. Angående de ecklesiastika skogarna är visserligen en 

 vida större procent belägen inom denna del av landet, men uppgår totalarealen av dessa 

 skogar inom samma landsdel dock icke till mera än cirka 188,000 har. I fråga om dessa 

 senare skogar är emellertid att märka, att särskilt i denna del av landet en stor del av av- 

 kastningen åtgår för boställenas egna behov av virke. Därtill kommer, att såväl dessa skogar 

 som statsskogarna i många fall även inom ifrågavarande landsdel icke äro så belägna, att 

 ved därifrån lämpligen kan avyttras till sådana platser, där den bäst behöves. Största svårig- 

 heten för att i högre grad^öka vedavverkningen å såväl statens som de ecklesiastika skogarna 

 möter dock i det förhållandet, att i flesta fall tillräckligt med huggare icke kunna anskaffas 

 till rimliga pris, vilket äter beror därpå, att i följd av de ofantligt höga virkes- och kol- 

 prisen alla skogsägare söka att i högsta möjliga grad höja sina avverkningar. Särskilt in- 

 verka de abnormt höga kolprisen till sä höjda huggarepris, att brännveden mångenstädes 

 icke kan bära dessa. 



Givetvis skulle vedhuggningen kunna ökas på kolvedshuggningens bekostnad å sådana 

 statsskogar, där kolning äger rum, men från vilka tillika ved kan avsättas, men detta kan 

 likväl icke ske utan större eller mindre minskning i de beräknade inkomsterna från stats- 

 skogarna, och detta skulle än ytterligare bliva fallet, om inskränkning i gagnvirkesavverk- 

 ningen skulle göras för erhållande av mera arbetskraft för huggning av brännved. 



Motionärerna hava anmärkt, att skogsförvaltningarna på många ställen icke levererat veden 

 framkörd till station eller lastageplats, utan att veden måst av köparna avhämtas i skogen. 

 Detta har emellertid endast skett å sådana skogar, där veden brukat så försäljas till orts- 

 befolkningen, och där skogsförvaltningarna icke kunnat anskaffa körare för denna veds fram- 

 forsling. På sina ställen har ortsbefolkningen i förargelsen att icke såsom vanligt få köpa 

 den ä kronans skogar upphuggna veden sammangaddat sig för att icke till något pris utköra 

 den till livsmedelskommissionerna försålda veden. Och att med kronans egna körare fram- 

 forsla dylik ved på bekostnad av gagnvirkesforslingarna kan givetvis icke låta sig göra utan 

 högst betänkliga rubbningar i beräkningarna över inkomsterna frän dessa skogar. 



Emot förslaget att den ved, som sålunda finnes eller framdeles upphugges å såväl statens 

 som ä de ecklesiastika skogarna, må ställas till livsmedelskommissionernas förfogande, har 

 styrelsen icke något att erinra. Dock torde beträffande skogar i skogfattiga orter böra 

 undantagas den ved, som kan anses erforderlig för ortsbefolkningens behov, för att genom 

 respektive revirförvaltningarna tillhandahållas den befolkning i dessa orter, som av gammalt 

 varit van att få köpa sitt vedförråd från de allmänna skogarna. Likaledes bör undantagas 

 den ved, som erfordras för statens eget behov. Vedens distribuering till de olika livs- 

 medelskommissionerna synes även under instundande konsumtionsär i likhet med under sist- 

 lidne, lämpligast böra förmedlas genom statens livsmedelskommission, varför styrelsen får 

 tillstyrka riksdagens härom uttalade mening. Dock torde statens livsmedelskommission där- 

 vid böra anmodas att inom viss tid till styrelsen anmäla, huruvida kommissionen icke önskar 

 övertaga någon del av den ved, som ställes till förfogande, sä att styrelsen kan i tid vid- 

 taga åtgärder för denna veds försäljning i vanlig ordning. 



I detta sammanhang får styrelsen meddela, att styrelsen i skrivelse den 27 sistlidne mars 

 till samtliga överjägmästarna föreskrivit, att utan styrelsens för varje särskilt fall lämnade med- 

 givande brännved, förutom till livsmedelskommissionerna redan kontrakterade partier, tills- 

 vidare icke finge säljas till andra statens verk och inrättningar samt i smärre poster till 

 husbehov i orten till fullt i orten gängse pris. 



Frågan om åtgärder för tillhandahållande av veden från allmänna skogar till rimliga 

 priser åt den mindre bemedlade befolkningen synes riksdagen hava tänkt sig böra genom- 

 föras på tvenne skilda linjer, nämligen dels genom att veden från kronans skogar skall till- 

 handahållas sagda befolkning till under normala förhållanden rådande priser, dels ock genom 

 att ett särskilt anslag anvisats för underlättande av möjligheten att genom statens livsmedels- 

 kommission eller annorledes ved till rimliga priser utlämnas från allmänna skogar. I likhet 

 med riksdagen finner styrelsen det synnerligen behjärtansvärt, att staten i detta avseende 

 bringar den mindre bemedlade befolkningen välbehövlig hjälp. Enligt riksdagens uttalade 

 mening skall detta understöd sålunda lämnas dels genom det särskilda anslaget, dels ock 

 genom att staten för statens domäners fond frånsäger sig den ökade vinst, som kan erhållas 

 från statens skogar genom de nu avsevärt stegrade priserna på även vedvirke. 



Det synes dock styrelsen varit önskvärt, att denna fråga ordnats så, att det understöd, 



I 



