NÅGOT OM VÅRA MÄRGRORRARTERS SKADEGÖRELSE. 6g I 



Med ledning av tabellens resultat för kolvedsrcset n:r 8 kan man 

 således finna, 



att / kb)}i. f. III. undei' februari månad Jiugi^ct, i res inuti en ji^a/l- 

 ringstrakt upplagt, väl randbarka/ tallvirke ai> vanliga kolvedsdiinen- 

 sioner — medeldiametern = 10,4 cm. — kan giva uppho^> till samman- 

 lagt 7,o^j märgborrar, varav ifi^f.^ vanliga och 6,000 mindre. 



Tabellen visar, att bada märgborrarterna i oroväckande grad angripa 

 även mycket smä kolvedsdimensioner av tall. Som var att vänta, 

 äro den mindre märgborrens yngelgångar ä sådant virke mest repre- 

 senterade. Den vanliga märgborren har i några fall i och för sina ägg- 

 läggningsgångar nöjt sig med klampar, som i mittmått endast hållit 

 3 cm:s diameter, under det att den mindre märgborren icke vågat 

 sig på mindre än 4 cm:s klampar. Förklaringen till, att den vanliga 

 märgborren för sina äggångar »i nödfall» kan hålla till godo med mindre 

 dimensioner än den mindre märgborren, är lätt att finna. Den vanliga 

 märgborrens modergång i stammens längdriktning (se fig. 11) kan näm- 

 ligen å mycket små dimensioner erhålla önskvärd längd, vilket icke är 

 fallet med den mindre märgborrens klammerformiga, mer eller mindre 

 vinkelrätt mot stammens längdaxel gående modergångssystem (se fig. 12). 

 I'ör de sedermera utkläckta larverna kommer dock ett helt motsatt för- 

 hållande att äga rum. Den vanliga märgborrens larver erhålla i små 

 dimensioner för sina långsträckta gångar (se fig. 11) allt för litet sväng- 

 rum, om de ej skola frångå sina vanor att äta sig ut mera vinkelrätt 

 från sin modergång. Den mindre märgborrens larver hava däremot 

 under i övrigt gynnsamma förhållanden fritt fält för sina korta, i stam- 

 mens längdriktning gående larvgångar (jmf. fig. 12). 



Grövre grenvirke av tall kan giva upphov till lika stort antal märg- 

 borrar som kolvedsvirke av motsvarande dimensioner. Den mindre märg- 

 borren angriper å Grönsinkaskogarna allmänt grenvirke ned till 4 cm:s 

 diameter. Mindre barkborrarter göra honom dock ofta platsen stridig. Den 

 vanliga märgborren synes dock endast i största nödfall tillgripa dylikt virke. 



Av det föregående har framgått, att randbarkning av tallvirke i hög 

 grad motverkar märgborrynglets utveckling. Ohka stark randbarknings 

 inflytande framgår av följande försök. 



Den 25 april 1914 höggos, randbarkades samt upplades 5 kolveds- 

 klampar av tall överst ä kolvedsres, som befunno sig ute på ett större, 

 starkt solöppet hygge. Dessa 5 bitar voro genom randbarkning i klam- 

 parnas längdriktning avbarkade: n:r i till 50, n:r 2 till ,^3, n:r 3 till 25, 

 n:r 4 till 20 och n:r 5 till 17 % av respektive klampars hela barkmassa. 

 N:r I med sprickbark och g cm:s mittdiameter hade i" barkade och i" 

 obarkade, n:r 2 med sprickbark och 6 cm:s diameter hade i" barkade 



