670 



HIALMAR SYLVEN. 



sådana toppskott hade ej mindre än 3 korta märggnag på vardera skot- 

 tet. I denna bur anträffades icke några märgborrar, icke heller några 

 »försök-> till märggnag. Den i buren inlagda stamdelen befanns hava 

 en 105 mm. lång modergång av den vanliga märgborren. I larvgån- 

 garna från denna modergång före- 

 funnos 67 ej fullt utbildade larver. 



Ehuru en hel del brister vidlåda 

 undersökningarna, torde dock resul- 

 tatet av försöken med burarna i all 

 sin enkelhet kunna framhålla sanno- 

 likheten av: 



att honan åtminstone hos den van- 

 liga märgborren icke alltid åtnöjer 

 sig med att under fortplantningstiden 

 gnaga en enda fullständig moder- 

 gång med för denna normal ägg- 

 läggning. Förefinnes möjlighet till för- 

 nyad parning samt lämplig yngel- 

 plats m. m., kan honan — måhända 

 även under normala förhållanden — 

 omedelbart efter sin första modergång 

 med dess äggkull ^ lägga en andra 

 sådan, även denna stundom fulltalig; 

 att märgborrarnas fortplantningstid 

 till följd härav — måhända även 

 under normala förhållanden — i mel- 

 lersta Sverige torde kunna fortgå 

 under (april), maj, juni, (juli) månader; 

 att den vanliga märgborrens fort- 

 R. Blomgren foto. plantuingstid syues kunna pågå under 

 Fig. 2. Toppen av 1 2-årig, 1,8 meter hög, längre tid än den mindre märgbor- 



växtlig tall. Fjolårets växtkraftiga skott av 



l:a ordningen, som ännu kvarsitter torrt renS, 



och nedböjt, har dödats av vanliga märg- att båda märgborrarterna under 



borrens skottgnag. 2 fullt likvärdiga skott , , . , . . , • i-i 1 1 



av 2:a ordningen hava intagit det döda ^ela fortplantnmgstiden 1 likhet med 

 toppskottets plats. Den sannolika följden sina åtgöranden under tiden före den- 



av insektens angrepp torde bliva en mindre- .. .. ^.. 



värdig 2-armad i,kiyktalh uia» rotstock, samma urata tallskott tor att uppe- 

 hålla livet; 

 att hanarna troligen ofta före första parningen under våren samt seder- 

 mera mellan de olika parningsakterna för att tillfredsställa sin hunger 

 kunna uppsöka nya tallskott (se fig. i), vilka de dock ej hinna angripa 

 så fullständigt som på hösten; 



