NÅGOT OM VAKA MÄRGBORRARTERS SKAUEGÖRELSE. 



67 I 



att antalet »märgborrskadade > tallskott på våren och försommaren i vissa 

 fall måhända kan beräknas till 2 per hanindivid, kanhända mer beträf- 

 fande den vanliga märgborren; 



att den vanliga märgborren med sina niärggnag gärna angriper huvud- 

 skott — skott a\ i:sta ordningen — , 

 men att den mindre märgborren 

 mera uteslutande för sina märggån- 

 gar tillgriper sidoskott — skott av 

 2:dra och högre ordning; 



att den vanliga märgborren sålunda 

 långt oftare än den mindre förorsakar 

 svåra tekniska skador hos stamvirket 

 (se fig. 2, 3, 4 och 5); 



att båda märgborrarternas honor 

 under fortplantningstiden möjligen i 

 samband med gnagandet av sina 

 yngelgångar kunna hämta erforderlig 

 föda, samt att de sålunda under den 

 egentliga fortplantningstiden mera 

 sällan urgnaga skott; 



att bägge könen hos båda märg- 

 borrarterna kort tid efter avslutade 

 fortplantningsbestyr dö; 



att båda märgborrarterna icke äro 

 strängt monogama. 



Såsom ytterligare stöd för riktig- 

 heten av ovanstående må framhållas, 

 alt jag ofta under försommarmåna- 

 derna uti skogen funnit färska märg- 

 borrgångar i tallarnas fjolårsskott — 

 se fig. I — . \ id närmare undersök- 

 ning har det visat sig, att märg- 

 gångarna varit jämförelsevis korta. I 

 allmänhet har jag då inuti märg- 

 gnagen påträffat själva åverkaren, som 

 i flertalet fall befunnits vara den van- 



R. Bi.om<;ken foto. 

 f^'g- 3- ^ ''PP '^^' t"" iS-årig, växtlig tall 

 våren 1915. Samtliga årsskott å 19 1 5 års 

 översta kvistvarv* halvdöda till följd av ett 

 skottgnag av märgborren (sannolikt den van- 

 liga) i övre ändan av 19 14 års huvudskott. 

 3 av 1 9 14 års översta, nu likvärdiga sido- 

 skott (skott av 2:dra ordningen) synas tävla 

 om ledningen. En ful, s-armad klykiall 

 med 2,5 meter läng, mera värdelös rotstock 



liga märgborren, i många fall dock synes bliva följden. 



den mindre. Anledningen till att så tidigt av märgborrarna angripna 

 tallskott i allmänhet icke nämnvärt observeras, torde väl vara den, att vid 

 denna tid i regel endast fjolårsskott hemsökas, samt att de lättast märk- 

 bara bevisen för skottens märgborrgnag — årsskottens vissnande och 



