676 HJALMAR SYLVÉN. 



ramas kläckning och deras övervintrande. Hade samtliga mindre märg- 

 borrar kunnat hållas vid liv inuti burarna, synes mycket tala för, att 

 varje mindre märgborre under augusti — september hunnit angripa ett 

 tallskott och troligast då sidoskott. 



Resultaten av de senare burundersökningarna synas visa: 



att varje individ av de unga märgborrarna av båda arterna samt bägge 

 könen under eftersommaren och hösten före sitt övervintrande mera 

 grundligt urgnager ett tallskott; 



att den vanliga märgborrens märggångar dä liksom på våren och un- 

 der fortplantningstiden anträffas i grövre skott av i:sta och 2:dra ord- 

 ningarna; 



att den mindre märgborren även under denna tid med sina märggnag 

 helst angriper spädare skott av 2:dra eller högre ordning ■ — se fig. 6; 



att ingendera av de båda märgborrarterna under tiden ynglat. 



Såsom beräkningsgrund för märgborrarnas skadegörelse ä tallskotten 

 anses resultaten av båda försöken i burarna berättiga till antagandet, 

 att varje fullt utbildad märgborre — som framkommit i normal tid under 

 mitten av sommaren och får fortleva, tills fortplantningsbestyren äro av- 

 slutade — under sin livstid genom märggnag anställer skadegörelse å 

 2 tallskott. 



För att erhålla ungefärliga siffror för huru många märgborrar olika 

 slag av över våren och sommaren kvarliggande obarkat tallvirke under 

 mera normala förhållanden kunna framalstra, hava särskilda försök ut- 

 förts. Undersökningarna hava härvid gått ut på att visa, huru mycket 

 märgborrar av båda arterna en kbm. f. m. obarkat tallvirke av våra 

 vanligaste virkessortiment i medeltal kan anses frambringa. — Båda 

 märgborrarterna synas emellertid, om de på en trakt uppträda allmänt, 

 understundom och icke så sällsynt även använda granstammar till sina 

 avelscentra. Många exempel härpå hava antecknats från Grönsinka- 

 skogarna. 



Märgborrarternas mera normala utvecklingsmöjligheter i tallti))inier fram- 

 går av nedanstående tabell i. 



De i tabellen upptagna stockarna, som huggits i februari och mars 

 månader, hade kvarglömts på avverkningstrakten under vinterns drivning. 

 Stockarna voro samtliga obarkade samt lågo spridda på marken utan 

 några andra underlag än grenar m. m. Tullstockarna voro dock i regel 

 lagda på mera fullständiga grenbäddar. Undersökning jämte helbarkning 

 av stockarna företogs den 31 maj och 6 juni. Vanliga märgborrens 

 modergångar voro då i medeltal 6 cm. långa med 20 — 40 ägg i varje 

 modergång. x^ggläggningen var ej ännu avslutad. Gångsystemen av 

 den mindre märgborren hade en längd av 6 — 7 cm. med 40 — 50 ägg. 



I 



