IN MEMORIAM. 



699 



Gösta Rabenius. 



*^3/_. 1885 t "A 1916. 



Den 22 maj detta år avled å Sävsjö sanatorium extra jägmästaren 

 Gösta Carl Mathias Rabenius. Dödsbudet kom ej oväntat. Inom 

 kamratkretsen var det nämligen icke obekant, att Rabenius under senare 

 år lidit av en svårartad bröstsjukdom, som under våren allt hastigare 

 tagit överhand. Även om de, som stått Rabenius nära eller ägt för- 

 månen av hans vänskap sålunda i viss mån voro förberedda pä hans 

 bortgång, har sorgen och förstämningen 

 vid dödsfallet därigenom ej kunnat bliva 

 mindre. Ty Rabenius var i mycket en 

 ovanlig människa och särskilt ägde han 

 i rikt mått de karaktärsegenskaper, som 

 inom kamratkretsen skattas högst. 



Det sanna kamratskapet ha skogens 

 män städse sökt hålla i helgd och ha 

 kanske även velat berömma sig av att 

 i rikt mått ha bevarat dess anda och 

 sinnelag. Häri ligger måhända en av 

 orsakerna till att Rabenius blev föremål 

 för mera tillgivenhet och vänskap, än 

 som eljest plägar komma en människa 

 till del. Ty Rabenius framstod inom 

 vänkretsen såsom sinnebilden för den 

 gode, trofaste och orubbligt pålitlige kamraten. För dem, som ej kände 

 honom, skall det kanske synas som en överdrift, men alla de, som kommit 

 i närmare beröring med honom, skola förvisso av fullt hjärta kunna intyga 

 riktigheten därav, att bland de yngre generationerna skogsmän ingen varit 

 mer omgärdad av tillgivenhet och vänskap än han. Rabenius ägde ingen 

 ovän; han sökte ingens förtroende och dock förvärvade han allas. 



Gösta Rabenius ägde en mångsidig begåvning, som tydligt framträdde 

 även på det konstnärliga området. Hans allmänbildning och beläsenhet 

 voro av mindre vanlig omfattning. Ehuru han genom dessa egenskaper 

 var en utomordentligt angenäm och underhållande sällskapsmänniska, var 

 det dock mindre därigenom, han vann allas tillgivenhet. Det var nämligen 

 ej huvudets utan hjärtats egenskaper, som hos honom voro de mest 

 framträdande. Det förtroende, som i rikt mått strömmade emot Rabenius, 

 bevarade han med orubblig vänfasthet. Han blev därför, ehuru han minst 

 av allt önskade personligen framträda, kamratkretsens självskrivna ledare 



