DEN NORDSVKNSKA TALI.F.X. 789 



MKRZ förut konstaterade /rt//ö«/Vrt-egenskaperna och återigen bestämt 

 vederlagt den systematiska betydelsen av barrens kransfördelning ä de 

 hanblonimande skottaxlarna. Den redan av N. J. ANDERSON uppmärk- 

 sammade större barrbredden framhåller Ortenblad under betonande av 

 breddens förhållande till barrlängden — förhållandet mellan barrbredd 

 och barrlängd är större hos /apponica-t^Wen — . I samband med den 

 större barrbredden ställer han den nordsvenska tallens större antal harts- 

 kanaler i barren, en före hans undersökningar obeaktad egenskap. Även 

 andra nya /c?/'/'<9^//Vrt-karaktärer anföras: mindre antal hjärtblad, avvikande 

 barranatomi, mindre blommor och kottar samt i gult eller grått gående 

 kottefärg. Mot WlCHURAS från ståndarknappbihangen och trädets höjd 

 över havet å de svenska fjällen hämtade artkaraktärer inlägger ÖRTEN- 

 KL.\D sin gensaga. 



Genom Örtenislads undersökningar var en fastare utgångspunkt gi- 

 \en för uppfattningen av den nordsvenska tallen. I Hartmans flora, 12 

 uppl., Stockholm i88g, kunde nu också V. B. WiTTROCK lämna en full- 

 ständigare beskrivning pä den där såsom ft lapponica (Fr.) Hx upptagna 

 tallformen : 



'Barr bredare (vaiil. 1,3 — 2,3 mm. , tjockare o. kortare (vanl. 2 — 4 cm.) samt nående en 

 ålder af 3 — 8 år; hartsgångarna i barren 2 — 16, oftast 6 — -9; kottarna brungula — vaxgula 

 (hos a-formen vanl. brungrå . — På sådana långgrenar som är efter år burit hanblommor 

 komma de särskilda årsskottens kortgrenar o. barr att bilda liksom kransar, åtskilda af 

 nakna grenstycken.» En ytterst kortbarrig form av lapponica-\.A\ anföres från Lycksele i 

 Lappland. Av särskilt intresse äro de här för första gängen mötande uppgifterna om lapp- 

 landstallens utbredning: Lappland — mellersta Värmland och södra Dalarna; Västerbotten — 

 Gästrikland. Norge: Finnmarken; Nordland, Brönö i Helgeland; Dovrefjell; Foldalen; 

 Lomsfjell; Vaagefjell; Domaas i Ciudbrandsdalen ; Finland: Torne älvdal; Högland Pohjois- 

 kallio '?; och sannolikt i största delen av landet. 



WlTlROCK förmodar, att /apponica-\.?i\\Gn förekommer över största de- 

 len av Finland. De finska botanisternas uppgifter om tallens former 

 och speciellt lapponica-ion-nen i Finland äro dock ytterligt sparsamma.' 

 Den enda finne som närmare berört frågan om lapponica-iBW^n och dess 

 förekomst i Finland är A. Osw. KniLMAN, som i sin gradualavhand- 

 ling i8go- framlägger sin uppfattning av formen i fråga. KniLMAN hän- 



' Jmf. Hjalmar Hjei.T, Conspeclus flors fennic». Acta soc. pro fauna et fl. fenn. V. 

 Helsingfors iSSS, sid. lOl — 103. — En intressant skildring av tallen i Finland meddelas 

 av v<ix Bek(; i en uppsats »Die Wälder in Finland» i Tharandter Jahrbuch, Leipzig 1859, 

 sid. 67 — 81. En »beskrivning av den nordiska tallens form» återfinnes å sid. 75 o. följ. 

 Kortare och styvare barr, svagare förgrening och kortare grenar och följaktligen mera spet- 

 sig, pyramidal krona med längre ned på stammen gående grenar »granliknande» krona, jmf. 

 fig. 3 efter von Berg) äro dess mest utmärkande egenskaper. Former med högt ansatt 

 krona och kvistfri stam förekomma endast i de mera slutna bestånden inom landets södra 

 och mellersta delar. Starkt avrundade kronor, sädana som i mellersta Europa, träffar man 

 även hos mycket gamla träd ytterst sällan i Finland. Den granliknande kronformen, som 

 VON Berc, »förut observerat i Sverige och Norge, är i stort sett den allmännaste och för- 

 länar tallskogarna i Norden ett alldeles egendomligt utseende 



- Pflanzenbiologische Studien aus Russisch Lappland. Acta soc. pro Fauna et fl. fenn. 

 VI : 3, Helsingfors 1890. sid. 157 — 159. 



