790 



NILS SYLVEN. 



visar till ÖRTENBLADS undersökningar, till vilka han förklarar sig ej ha 

 något väsentHgt nytt att tillägga; i hans uppfattning av lapponicatSiWew 

 kan han dock ej instämma, då denna enligt hans åsikt är att anse icke 

 som systematisk enhet (varietet), utan såsom en mer eller mindre ut- 

 präglad, av yttre förhållanden framkallad 

 *W. modifikation. 



Barråldern har han liksom Örtenblad funnit 

 variera inom ganska vida gränser — vid Kola i flera 

 fall ej mer än 4-åriga barr — , men han betonar så- 

 som >det oaktat säkert, att barren norrut funktionera 

 i genomsnitt längre än å sydligare breddgrader». 

 Men, tillägger han, »detta är sannolikt ingen ärftlig 

 variation, utan beroende på yttre inflytanden». »Vid 

 trädgränsen bliva tallens långskott oftast blott 1 — 2 

 cm. långa, deras förgrening och barrklädnad är på- 

 fallande svag, och följaktligen kommer så mycket 

 ljus även fleråriga årsskott till del, att dessas barr 

 kunna förbliva i verksamhet.» Den nordiska tallens 

 mindre antal hjärtblad tillskriver han den omstän- 

 digheten, att växten till följd av ogynnsamma levnads- 

 förhållanden når en svagare utbildning redan på em- 

 bryonalstadiet. Och erinrar han i detta sammanhang 

 om motsvarande förhållande hos granen, som i sin 

 sydliga (europeiska) form vanligen har 8 — 9, i sin 

 nordligare (sibiriska) 6 — 7 hjärtblad. Till barrbredd 

 och kottefärg överensstämmer tallen i Ryska Lapp- 

 land nära med lappojuca-iaWen. Till stöd för sin 

 uppfattning av lappo>iica-\.a\\en såsom en av blott 

 yttre förhållanden framkallad form åberopar Kihlman 

 Christs jämförande undersökningar av lapplands- 

 tallen och den i Alperna förekommande cngadinensis- 

 varieteten av den vanliga tallen: »tallen uppträder i 

 motsvarande lägen i de mellaneuropeiska Alperna i 

 en liknande modifikation som vid den nordiska skogs- 

 gränsen.» — Såsom varieteter av tallen i Ryska 

 Lappland anför KiHLMAN tvenne former med avseende 

 på hanblomfärgen, normalformen med svavelgula och 

 en form med tegelröda ståndare, samt en kottefjälls- 

 form med 3 — 4 mm. långa, tillbakaböjda apofyser. 

 De starkt utbildade apofyserna anser Kihlman i 

 viss mån beroende av belysningen, då företeelsen 

 förnämligast framträder på den utåtvända sidan av 

 kotten, under det att den motsatta, mer beskuggade 

 sidan är relativt jämn. Dä förlängningen av apofy- 



Fig. 3. Tall med granliknande krona serna »dock ej uppträdde på alla träd, bestämmes 

 från Finland. Efter von Berg 1859. den sannolikt ej uteslutande av yttre orsaker». 



Kiefer mit fichtenähnlicher Krone aus Finnland. 



Chrlst och efter honom Kihlman 

 synas benägna att identifiera lapporiica-id\\Qn med den schweiziska Enga- 

 diner-tallen. Steget fullt ut i den riktningen tager L. Beissner i sin 

 »Handbuch der Nadelholzkunde», Berlin 1891, sid. 230. 



Under namn av ■»Pinus stlvestris engadineiisis IIeer. Syn. Pinus Frieseana Wichura» 

 upptager Beissner »en i Engadineralperna och tillika i höga Norden i Lappland växande 

 form.» Beissner beskriver denna sålunda: »En från marken grenad tall med smal-pyra- 

 midal eller också utbredd krona, som träd upp till 10 m:s höjd och då som äldre, liksom 



