7 92 NILS SYLVÉX. 



tall (utan närmare angiven geografisk breddgrad:. Tallen av denna nordiska proveniens, 

 heter det, lär genom ärftliga karaktärer skild från den mellaneuropeiska, så att båda böra 

 uppfattas såsom fysiologiska varieteter. Vid kultur i Österrike har den nordiska tallen gent 

 emot den mellaneuropeiska under den hittills iakttagna 1 2-äriga ungdomsperioden tillika med 

 mindre höjdtillväxt visat mindre massaproduktion och lägre specifik vedvikt, dess barr äro 

 kortare än den mellaneuropeiska tallens, smutsigt gulgröna pä vintern.» Den »nordiska» 

 tallen hade Nid Cieslars första försök prövats endast vid högre höjd över havet. Senare 

 utförda försökskulturer ha emellertid visat, att densamma även i höjdlägen i Österrike över- 

 träffas av den mellaneuropeiska. I ett arbete av år 1907* anger Cieslar från dessa sina 

 kulturer medelhöjden 



för 3-åriga tallplantor från Finland till 3,24 cm., från nedre Österrike till 5,66 cm. 

 |> 6- » » ). » » 6,8 » , » » » » 19,8 » 



I de 7-åriga kulturerna hade 86 % av de finska plantorna gått ut. 



Från år 1904 ha vi att anteckna proveniensundersökningar av tall även 

 från vårt land. Helt naturligt blev härvid den nordsvenska tallens för- 

 hållande till den sydsvenska föremål för särskild uppmärksamhet. Ett 

 första meddelande om de svenska tallproveniensförsöken publicerades 

 190.5 av Gunnar Schotte i samband med redogörelse för »tallkottens 

 och tallfröets beskaffenhet skördeåret 1903 — 1904».' SCHOTTE får här 

 anledning ingå på jämförelse mellan den nordsvenska och den sydsvenska 

 tallen och gör därvid flera uttalanden angående de båda formernas sär- 

 karaktärer. 



Av undersökningarna synes framgå, att tallkottens friskvikt i stort sett avtager mot norr. 

 »Medan 10 liter kött i södra trakterna af landet väga omkring 5 kg., nedgår vikten t. ex. 

 i Hälsingland till 3,5 — 4 kg , i mellersta Norrland är den omkring 3,5 kg. och i öfre Norr- 

 land (Boden, Pajala m. fl. trakter uppgår den blott till 3 kg. Vid sammanfattningen av 

 resultaten av undersökningarna säger Schotte, »att den för norra Sverige karakteristiska 

 kottformen hos Pinus silvestris v. lapponica alltid har lättare kottar än den vanliga sydligare 

 tallen.» Något avtagande i kottestorlek norrut kunde ej med bestämdhet konstateras; de 

 största kotteproven inkommo exempelvis från Jämtland. Det undersökta materialet ger 

 Schotte anledning tillskriva iapponrca-laUen följande från kotten hämtade karaktärer: mer 

 eller mindre väl utbildade gibba- eller reJlexa-loxm^Ae. kottesköldar och en gulgrön till vax- 

 gul kottefärg. »Tallkottfjällens sköldar kunna växla i form på samma träd, men å andra 

 sidan utmärker sig den norrländska tallen alltid af gibba- eller reflexa-former. Den mogna 

 tallkottens färg är i öfre och mellersta Norrland alltid mer eller mindre gulaktig, medan 

 den söderut har en gröngrå till brungrå färg.» Den gulaktiga kotiefärgen »är en af de 

 egenskaper, som mera konstant utmärker den högnordiska tallformen. Man kan således ge- 

 nast på färgen skilja ett kottparti från öfre och mellersta Norrland från ett sådant söder- 

 ifrån. Sammanställer man dessutom kottsköldarnas form och kottarnas vikt, kan man med 

 ännu större säkerhet afgöra, om man har en Norrlandskotte framför sig eller ej.» Även 

 från fröet syntes skiljekaraktärer mellan de båda tallformerna kunna hämtas. »Som regel 

 utmärka sig frövingarna från Norrland genom en klarare färg, medan vingarna från syd- 

 ligare trakter af landet antaga en mera smutsdunkel färgton. De förra frövingarna gifva i 

 stort sedt ett totalintryck af ockragult med i rödbrunt stötande vingspetsar. Frövingarna 

 från södra och mellersta delarna af landet utmärka sig genom en blekt läderbrun färg med 

 i violettbrunt stötande vingspetsar.» I södra delarna av landet (Götaland och Svealand) väx- 

 lade friskvikten per 1,000 tallfrön mellan 4 och 5 gram, i Norrland mellan 2 och 3 gr.; 

 i enlighet härmed utgjorde i stort sett antalet frö per kg. för södra och mellersta Sverige 

 200 — 250,000, för Norrland 330 — 500,000. Om fröfärgen kunde ScHOTTE som regel säga, 

 »att tallfröet från de 4 nordligaste länen i landet utmärka sig genom en enfärgadt Ijusbrun 



' A. Cieslar, Die Bedeutung klimatischer Varietäten unserer Holzarten fiir den Waldbau. 

 Centralbl. f. d. ges. Forstwesen, 1907, sid. 58. 



^ Meddelanden från Statens skogsförsöksanstalt 1905, sid. i o. f. ; Skogsvårdsf. tidskr. 

 1905, sid. 165 o. f. 



