7 94 ^'ILS SYLVÉN. 



Genom Schottes undersökningar vinner den av Örtenrlad först 

 påpekade, från kottefärgen hämtade /^//^/^zV^^-karaktären ytterligare i 

 styrka. Som nya nordsvenska tall karaktärer anföras kottefjällens gibba- 

 eller rejlexa-ioxm, ockragula frövingar med i rödbrunt stötande ving- 

 spetsar, fröets ljusare bruna färgton samt mindre kottevikt. Av dessa 

 synes frövingefärgen vara den systematiskt viktigaste. Förklaringen till 

 Schottes uttalanden om kottefjällstypen hos /(r/>/>onua-ta.\\en är att söka 

 i hans hänförande av jämväl p/a^ia-kottar med förtjockade (tjocka) sköl- 

 dar till närmast g/ååa-typ. Av ScilOTTES kulturförsök framgår, hurusom 

 ettåriga plantor av nordsvensk tall även i vårt klimat visa svagare ut- 

 veckling än den sydsvenska tallen. 



Resultaten av de utomlands först upptagna proveniensundersökning- 

 arna och ännu mera erfarenheterna av »tysktall»-kulturerna inom landet 

 hade en gång för alla hos de svenska skogsmännen öppnat ögonen för 

 tallens formväxling och betydelsen därav. Att olika tallformer konsta- 

 terats även inom landet kunde ju nu vara av rent praktisk betydelse. 

 Då tysktallfrågan började mera allvarligt diskuteras, ägnades därför upp- 

 märksamhet jämväl åt landets egna, redan förefintliga talltyper. I ett 

 föredrag om »tysk tall i sven.ska skogar» inför Värmländska Bergs- 

 mannaföreningen 1905 ingår Fr. Lovén på »de typiska, av klimatet 

 framkallade tallformer, som förekomma i vårt land» och urskiljer därvid 

 trenne dylika, en högnordisk, en mellansvensk och en sydsvensk ( = tysk) 

 tallform. 



»Den högnordiska tallen igenkännes genom sina korta och tunna, uppåtsträfvande grenar, 

 stora barrikedom, enär de korta och breda barren qvarsitta i regel flera år längre än å 

 vanliga svenska typen, och goda höjdtillväxt i glest bestånd, hvarigenom kronan får en 

 tillspetsad kägelform. Kronans diameter endast c:a Yg af trädets längd. Stamrensningen 

 törsiggår med lätthet vid mindre god beståndsslutenhet. Få eller inga torrqvistar. Stammen 

 föga afsmalnande. Barken tunn och grön. Diametertillväxten medelmåttig. Virket kärnfullt 

 af bästa slag. Lefver i flera sekler.» 



Vid skogsutställningen å lantbruksmötet i Norrköping 1906 lät Lovp:n 

 utställa särskilda teckningar till belysande av växtformen hos nordsvensk, 

 mellansvensk och sydsvensk (tysk) tall [jmf. fig. 5].^ 



Anda hittills är WlCHURA ensam om sin uppfattning av den högnor- 

 diska tallen som en från den vanliga — mellaneuropeiska — tallen skild 

 art. På grundvalen av framförallt Örtexblads och ScHOTTES ovan refere- 

 rade undersökningar uppställes emellertid den högnordiska tallen ännu 

 en gång som självständig art; HEINRICH Mayr upptager i sitt år 1906 

 utgivna arbete »Fremländische Wald- und Parkbäume fur Europa» den 

 »nordiska tallen» såsom sådan under namn av Pimis lapponica. »Då 



' Jmf. Gunnar Schotte, Från skogs- och jaktutställningen å lantbruksmötet i Norr- 

 köping. Skogsvårdsför. tidskr. 1 906, sid. 508. 



