8oO XILS SVLVÉX. 



trädets karaktär av han- eller honträd eller tvåkönat träd med ettdera blomslaget övervä- 

 gande vanligen röjes av dess yttre habitus. De rena hontallarna liksom de tvåkönade 

 träden med övervägande honblommor utmärkas i regel av smalare krona samt alltid av 

 tätare barrklädnad, hantallarna åter liksom de tvåkönade individen med övervägande han- 

 blommor av vidare krona — hanträden äro ofta mer eller mindre vargartade — och glesare 

 barrklädnad, detta senare en nödvändig följd av den av hanblomningen framkallade »krans»- 

 fördelningen av barren. 



Då flertalet författare i /appomca-taWen velat se endast en underform 

 av den vanliga tallen, möta sällan i litteraturen några särskilda upp- 

 gifter om /apponua-taWeus formväxling. Redan HOLMERZ och ÖRTEN- 

 BLAD och senare än mera ÖRTENBLAD framhålla visserligen egenska- 

 pernas variation hos den högnordiska tallen; några systematiska under- 

 former av densamma påpeka de dock icke. V. B. WlTTROCK är väl 

 den förste, som framhåller lapponua-taWens systematiska formväxling, 

 då han i Hartmans flora, 12 uppl. 1889, sid. 37, omnämner en ytterst 

 kortbarrig form av densamma. Som varieteter av tallen i Ryska Lapp- 

 land anför KlHLMAN i8go till hanblomfärgen och kottefjällens utbild- 

 ning avvikande typer. SCHOTTE, 1905, omtalar gibba- och reflcxa- 

 former av lapponica-\.a\\ och påpekar dessutom för densamma en om än 

 relativt svag formväxling med hänsyn till fröfärgen. Mayr, 1906, om- 

 talar hybrider mellan Piniis lapponica och P. silvesti-is. Engler, igo8, 

 slutligen har av den nordsven.ska tallen funnit jämväl plana-VoMax. Att 

 även av /apponica-taWen en mängd olika raser eller former förekomma 

 påpekas 1910 av författaren. I en uppsats »om några svenska tall- 

 former» ^ omnämnas och beskrivas kortbarriga former av dels »vanlig 

 tall», dels »lapplandstall» [jmf. tig. 8], ävensom //lapplandstallar med 

 försenad klorofyllbildning». 



Allt fortfarande lämna proveniensstudierna bidrag till lösandet av 

 /appontca-taWprohlemet. År 19 10 framlägger GUNNAR ScHOTTE resul- 

 taten av de 1904 upptagna svenska tallproveniensundersökningarna." 



Av nordsvenska och sydsvenska tallplantor, uppdragna vid sidan av varandra å Ollestads 

 kronopark i Västergötland hade de »från Norrland [P/nies silvestris f. lapponica') i allmänhet 

 och i stort sett vä.\t svagare än de från södra Sverige [jmf. fig. 9 efter Schotte]. Vid 

 4 års ålder hade sålunda ingen norrländsk tallplanta nått öfver 65 cm., medan plantor från 

 sydligare hemort uppnådde ända till 72 cm. De 5 år gamla plantorna uppvisa maximital 

 af respektive 100 cm. och 117 cm. Vid 6 år äro nu de högsta plantorna från Norrland 

 132 cm., men från Sydsverige 156 cm. Medelhöjderna hos de 3 bästa afdelningarna 

 med norrländsk tall äro: 



30, 35 och 37 cm hos 4 års plantor 



58, 64 » 66 » ^> 5 » ■» 



80, 85 5 89 3 T) 6 » » 



' Nils SylvÉN, Material för studiet af skogsträdens raser. 10. Några svenska tall- 

 former. Meddel. från Statens skogsförsöksanstalt 1910, sid. 183 o. f.; Skogsvårdsf. tidskr 

 1 9 10, fackafd.. sid. 391* o. f. 



- Gunnar Schotte, Om betydelsen af fröets hemort och moderträdets ålder vid tall- 

 kultur. Meddel. från Statens skogsförsöksanstalt 1910, sid. 229 — 238: Skogsvårdsf. tidskr. 

 1910, fackafd. sid. 413* — 422*. 



