8o2 NII-S SVLVÉN. 



År 1913 offentliggör ARNOLD Engler de dittills vunna resultaten av 

 sina 1906 i Schweiz igångsatta, omfattande tallprovenienskulturer.^ I dessa 

 ingå under olika nummer bl. a. tvenne norska och fem svenska prove- 

 nienser, de norska från trakten norr om Kongsvinger (6o°26' n. br.) 

 och västra Norge (61°), de svenska från Småland (57°), Västmanland, 

 Klotens kronopark (60°), Hälsingland, Ljusdal (62°), Jämtland, Östersund 

 (63°2o') och Lappland, Jockmock (66°35'), varför de i detta samman- 

 hang äro av särskilt stort intresse. I skilda kapitel behandlar Engler 

 kottens och fröets egenskaper, de 1 — 7-åriga plantornas tillväxt och 

 växtform, olika proveniensers förhållande gent emot skyttesvampen 

 samt plantornas omfärgning under vintern. 



I fråga om kotten har Engler funnit, att apofysformerna plana, gibba och reflexa upp- 

 träda under alla breddgrader och i olika lägen ; nästan överallt givas talrika övergångar dem- 

 emellan. »I höga Norden och i höjdlägen i Alperna antaga kottesköldarna huvudsakligen gibba- 

 och reflexaform.» Detta förhållande sätter Encler i samband med klimat- och markbeskaffen- 

 heten. Särskilt betonas ljusets inflytande på kottesköldens utbildning: vid starkare belysning 

 kraftigare utvecklade kottesköldar. »Den väsentliga skillnaden mellan kottar från ä ena sidan 

 mellaneuropeiska låglanden, å andra sidan höjdlägen i Aljjcrna och högre breddgr.ider, beror 

 på den i sistnämnda områden allmänt uppträdande förtjockningen av kottesköldarna, v 1 

 Schweizeralperna inträder kottefjällsförtjockningen på ung. i,ioo — 1,200 m. ö. h. På denna 

 höjd är den visserligen ännu svag och återfinnes ofta icke hos alla kottarna, men den till- 

 tager allt mera upp mot övre tallgränsen. — I Skandinavien börja apofyserna förtjockas 

 vid omkr. 62° n. br. och tilltaga norrut i tjocklek.» Apofysernas form kan sålunda enligt 

 Engler ej anses såsom något karaktäristikutn för tallen i Alperna {P. silvesfrts var. engadi- 

 nensis Heer); över huvud taget är apofysformen enligt hans mening ej att uppfatta som 

 varietetskännetecken eller ärftlig egenskap. I Ober-Engadin för 50 år sedan uppdragna 

 tallar av sydtysk ])roveniens ha kottar med lika starkt förtjockade sköldar som de spontana 

 Engadiner-taliarna — hurudana kottar moderträden ursprungligen haft namnes dock icke ! — . 

 De oförtjockade och förtjockade kottesköldarna framvisa helt naturligt olika anatomisk bygg- 

 nad. Hos de förra utgöras nästan hela tvärsnitten av mycket tjockväggiga, hos de senare 

 åter till största delen av mycket storrummiga och tunnväggiga celler. En starkare ut- 

 bildning av innersidans yttersta cellskikt å de törtjockade kottefjällen medför, att kotten 

 i fråga blir starkare tillsluten, varigenom fröna erhålla bättre skydd mot uttorkning. De 

 tjockare kottesköldarna ha färre hartsgångar och äro följaktligen mindre hartsrika än de 

 tunnare. I anslutning härtill framhåller Engler, »alt även barr, bark och ved hos hög- 

 bergs- och högnordisk tall äro betydligt hartsfattigare än hos varmare trakters tall». Vad 

 kottens färg beträffar, har Englkr funnit kottarna från högre breddgrad och högre höjd 

 i Alperna ävensom från »franska centralmassivet» ljusare — »gröngula till grå- gula» — 

 än kottarna från låglandslägen i Mellaneuropa. »Med stigande höjd och breddgrad 

 blir färgen så småningom ljusare; i Alperna inställer sig den ljusare kottefärgen pa c. 

 1,200 m. och i Norden på omkr. 62° n. br. » Den för cnigadinetisis-VoXX^^n i litteraturen 

 som formkaraktär påpekade svarta ringen kring naveln träffas hos jämväl andra kottar 

 och orsakas av en svamp; i de lösare vävnaderna i starkare förtjockade kottesköldar vinna 

 svamphyferna lättare insteg, varför kottar med tjocka sköldar oftast och tidigare visa av 

 svampmycel framkallade svarta ringfläckar. I fråga om kottestorlek ha inga skillnader för- 

 märkts efter vare sig breddgrad eller höjd över havet. Kottar från nordlig breddgrad och 

 högre höjd ha dock — i överensstämmelse med den avvikande anatomiska byggnaden — 

 visat sig specifikt lättare. Frö och frövingefärgen har Engler funnit ljusare i höjdlägen i 

 Alperna och under högre geografisk bredd. Undantag härifrån hade dock förekommit. Frö 

 från Alperna, Sverige och Norge befanns lättare än mellaneuropeiskt sådant frän lägre höjd 

 och från södra Frankrike. Nordsvenskt och alpint frö utmärktes därjämte av betydligt lägre 



^ Arnold Engler, Einfluss der Provenienz des Samens auf die Eigenschaften der först 

 lichen Holzgewächse. Zweite Mitteilung. Mitteil. d. schweiz. Centralanstalt f. forstl. Ver- 

 suchsvvesen, X. Bd. 3. H. Ziirich 1913. 



