8o8 NILS SYLVÉN. 



Genom TnORE C. E. Fries' ingående växtgeografiska undersökningar 

 i Torne lappmark, publicerade samma år som NEGERS ovan refererade 

 avhandling, framläggas bevis för lapponica-l2^^'t\'s, invandring österifrån 

 inom åtminstone nordligaste Skandinavien.' 



»En sak måste anses säker, nämligen att tallen österifrån inträngt i dalgångarna i Torne 

 lappmark och över ett antal pass in i de norska fjorddalarna i nordliga Norge. I de tal- 

 rika foBsilfynden hava vi ett säkert bevis härför.» 



Negers arbete över lapplandstallen uppkallar Engler till ny protest 

 mot uppfattningen av denna såsom mera än en klimatvarietet av den 

 vanliga tallen.^ Han rekapitulerar och stryker nu ytterligare under sina 

 förut mot Mayr riktade uttalanden. Särskilt bestrider han betydelsen 

 av lapponica-tdWQus smala kronform. Att smalkroniga och vidkroniga 

 tallar förekomma överallt, och att de förra på grund av sin större mot- 

 ståndsförmåga mot snötryck inom vissa områden uppträda talrikare till 

 ensamhärskande, sammanhänger enligt Englers mening säkerligen med 

 tallens stora variationsförmåga i allmänhet. 



Ar 1 9 14 framlägger ScHOTTE de senaste resultaten av de svenska 

 tallproveniensundersökningarna." F^örsöksytorna vid Ollestad i Västergöt- 

 land visa fortfarande, att plantorna — nu ii-åriga — från norrländska 

 moderträd (v. lapponicd) låta väl skilja sig från dem av sydlig härkomst. 



De norrländska plantorna utmärka sig »genom något svagare höjdtillväxt, mindre tjocklek 

 hos stammen, färre och betydligt kortare grenar samt kortare barr. [Jrnf. fig. 12 efter 

 ScHOTTE.] Plantorna växa dessutom fullt raka, och barren erhålla redan i november må- 

 nad en stark gulaktig färgton, t. Någon skillnad i barrålder mellan nordsvensk och syd- 

 svensk tall kunde ej nu förmärkas. »Visserligen är även i Norrland barrens livslängd hos 

 tallen underkastad stora växlingar, men det synes dock, som om den för norrlandstallen så 

 karaktäristisk ansedda egenskapen av längre livslängd hos barren ej skulle visa sig vara 

 konstant vid förflyttning söderut. Att således barrens livslängd uteslutande är en klimat- 

 fråga styrkes vidare av en iakttagelse, som sommaren 19 14 gjorts vid Skogsförsöksanstalten 

 av professor H. Hesselman. Vid Mjösjö under Hörnefors bruk i Västerbotten befunnos 

 nämligen därstädes kultiverade tallar av 'tyskt' ursprung ha barren kvarsiltande ännu på 

 fjärde årsskottet. Här ha sålunda de tyska tallarna, som i sitt hemland blott ha I — 2 års- 

 skott försedda med barr, antagit de övriga tallarnas i Norrland egenskap att låta barren 

 sitta kvar i fyra eller flera år.» 



Ett viktigt uttalande om /apponua-taWen möter slutligen år 1915 från 

 Norge. I en avhandling om Norges flora och dess invandring** fram- 



omfattande detaljstudier av såväl björk- som tallzonen inom några väl valda sydsvenska 

 torfmossar. Därigenom skulle utan tvifvel ytterligare stöd vinnas för afgörande icke blott 

 af flera betydelsefulla växtarters inbördes invandringstid, utan äfven af en fråga, som i viss 

 mån äger praktisk innebörd, nämligen huruvida, såsom jag tror, i den äldre furuzonens 

 lager ingå lämningar af den högnordiska tallen (Pinus silvestris fj lapponica).» 



^ Thore C. E. Fries, Botanische Untersuchungen im nördlichsten Schweden. Akad. 

 Abhandl. Uppsala 1913. 



" Arnold Engler, Der heutige Stånd der forstlichen Samenprovenienz-Frage. Naturw. 

 Zeitschr. f. Först- u. Landwirtschaft 1913, sid. 448 — 458. 



^ Gunnar Schotte, Tallplantor av frö från olika hemort. Ett bidrag till proveniens- 

 frågan. Meddel. från Statens skogsförsöksanstalt 1914, sid. 61 — 107; Skogsvårdsf. tidskr. 

 1914, sid. 727-773- 



* N. Wille, The Flora of Norway and its immigration. Annals of the Missouri Bot. 

 Garden, 1915, 2, sid. 87 — 88. 



