DKN NORDSVENSKA TAI.LKN. 815 



barken. Slutsatser ha härav^ kunnat dragas om de frän nämnda växt- 

 delar hämtade karaktärernas systematiska betydelse samt om den nord- 

 svenska och den sydsvenska tallens utbredning inom landet. 



De olika tallkaraktärernas uppträdande och fördelning inom un- 

 dersökningsområdet. 



I. Från kotten hämtade karaktärer. 



Upprepade gånger har i det föregående framhållits, luirusom kottefärgen 

 synts vara en för den nordsvenska tallen — lappofuca-isWen — särskilt viktig 

 rasegenskap. Schotte (1905) gör det uttalandet, att en mer eller mindre 

 gulaktig kottefärg är en av de egenskaper, som mera konstant utmärker lappo- 

 //zV(7-tallen ; för den sydsvenska tallen angiver han en gröngrå till brungrå 

 färg. Då jag under studiet av de nämnda tallformerna ansett mig för den 

 nordsvenska tallen kunna ytterligare understryka detta Sc:hottes uttalande, kom 

 jag vid undersökningen av det till Försöksanstalten ingångna tallmaterialet att 

 främst fästa mig vid kottekaraktärerna, i första hand kottefärgen. 



Redan en flyktig blick på kotteproven från de sydligare reviren gav vid han- 

 den, att dessa visade en i gråbr ungrön t mer eller mindre starkt stötande flirg 

 (se tavl. 1, fig. I — 6), de nordsvenska kottarna åter (tavl. i, fig. 8 — 1 1) voro halm- 

 gula eller brungula med eller utan dragning åt brunviolett. Av såväl sydligare 

 som nordligare proveniens förekommo dock kottar, där å ena sidan den grå- 

 gröna, å andra sidan den gula färgen mer eller mindre fullständigt förträngts eller 

 ersatts av mörkare och mera enhetlig brun eller brunviolett färg (tavl. i, fig. 4, 

 6; ii). Vid en sammanställning av anteckningarna rörande kottefärgen visade 

 det sig, att till kottefiirgen enbart nordsvensk talltyp mötte inom alla reviren norr 

 om Medelpad med undantag för Råneå revir, från vilket sistnämnda två prov 

 (jmf tavl. I, fig. 12) av fem genom grågrön inblandning i kottefärgen vi- 

 sade ett närmande till de sydsvenska kotteproven. Nordsvensk kottefärg ut- 

 märkte dessutom samtliga kotteprov från de väst — sydost om Medelpad liggande 

 reviren Rätan, Hede, Särna och IVanstrand. Typisk nordsvensk färg var 

 dessutom i ett eller flera prov företrädd jämväl inom Medelpads revir: g prov 

 av I o från västra delen och 2 prov av 5 från östra delen ; Norra Hälsing- 

 lands: I prov av 5; Västra Hälsinglands: samtliga prov utom 2 av de 5, 

 som inskickats från revirets östra del; Österdalarnas: samtliga prov från revirets 

 västra och mellersta delar samt åtminstone 3 av de från Leksands bevak- 

 ningstrakt insända 8 olika kotte])roven; Västerdalarnas: samtliga prov från 

 norra delen (Lima) samt 2 av 5 prov från revirets mellersta del (Nås); Älv- 

 dals: åtminstone ett ])ro\v av fem frän revirets mellersta del. Sydsvensk 

 kottefärg mötte mom alla prov från reviren Örbyhus, Norra Roslag, Enkö- 

 jung, Västerås, Cxrönbo, Örebro, Askersund, Arvika, Kloten och Koppar- 

 berg, Av 10 prov från Karlstads revir visade fem från södra delen alla 

 ty])isk sydsvensk kottefärg och sä även två från revirets nordligare del, 

 de återstående tre provens kottar avveko genom ljusare grågulbrun grund- 

 färg. Fem prov från södra delen av Västerdalarnas revir tillhörde alla 

 den rena sydsvenska typen sä även åtminstone tvenne av de fem proven 

 från Nås. Av proven från Österdalarna, Leksand, voro två sydsvenska, 

 av proven från Gästriklands revir voro samtliga fem frän .södra delen och 



53' Skogsvårds/öreiiingens Tidskrift igib. 



