846 XILS SVl.VÉN. 



härvid även kartan tig. 23 b). Av tabellen framgår, att norr om Medelpad så 

 låg barrålder som 4 år representerats i endast trenne revir — i vardera av 

 dessa av allenast ett enda prov (jmf. fig. 26 a) — . Ännu sä sydligt som i 

 Särna, Transtrand och \'ästerdalarna träffas så hög barrålder som 6 — 7 år 

 (fig. 28); överallt, där så hög barrålder förekommit inom de nämnda reviren, 

 har också tall av nordsvensk kottefärg varit allenarådande. I de av uteslutande 

 sydsvensk tall representerade reviren har ej högre barrålder än 4 år antecknats 

 (jmf. fig. 30). En undersökning av barrålderns procentiska fördelning inom 

 kotte färgstyperna har givit följande resultat: 



Vissa växlingar beträftande barråldern förekomma även hos individet; olika 

 skottaxlar eller skottsystem förete snart sagt alltid i någon mån varierande 

 barrålder. Att medelålders och äldre träd ha barren längre kvarsittande än 

 ungträden, påpeka redan Holmerz och Örtexblad (1886), vilka jämväl fram- 

 hålla, att stammens huvudaxel vanligen har ett mindre antal barrbärande års- 

 skott än biaxlarna. De kraftigast tillväxande skottaxlarna äga i regel det 

 minsta antalet barrbärande årsskott. Allra tydligast visar sig detta på de 

 9-ligt och ef -ligt blommande skottaxlarna. ^-blommor — kottar — träffas 

 allenast på de starkare, ^f -blommor åter på de svagare skottaxlarna. f2n 

 Q-blommande gren har också i regel färre barrbärande årsskott än en 

 (if -blommande å samma träd. På de ^^f-blommande grenarna med deras 

 korta årsskott upptaga hanblommorna ett ej obetydligt utrymme och göra 

 sålunda ett avsevärt intrång på assimilationsskottens (barrparens) redan förut 

 — på grund av skottens svaga utbildning — inskränkta område. I sina 

 flera år fortlevande barr få de hanblommande skotten en ersättning jämväl 

 för den förlust av assimilationsorgan, de genom hanljlommornas utveckling lidit. 



4. Från kronans form och utseende hämtade karaktärer. 



En av den nordsvenska tallens mera påfallande egenskaper är dess relativt 

 långa och smala kronform (jmf. fig. 31 — 33 och fig. 36 — 42 med fig. 43 — 46^. 

 Denna egendomlighet har också tidigt påpekats för den nordiska tallen. Redan 

 1859 säger VON Berg om tallen i norra Finland, att svagare förgrening och 

 kortare grenar samt följaktligen mera spetsig, pyramidal krona med längre ned 

 på stammen gående grenar (»granliknande» krona; jmf. fig. 3, sid. 790) äro 

 att räkna bland dess mest utmärkande egenskaper. Med särskild styrka fram- 

 hålla Holmerz och Örtenblad 1886 den långa och smala kronan såsom 

 utmärkande för tallen i Norrbotten. Snart sagt alla senare författare på om- 

 rådet upptaga också denna egendomlighet i fråga om kronbildningen såsom 

 ett gott karaktäristikum för tallen i fråga. Redan de unga träden visa denna 



