DKN NORDSVKNSKA TAI.I.KN. 87 I 



n:r i» och V. Hälsingland, östra, n:r i» sta till barrlängd och kron- 

 forni den nordsvenska tallen nära; trädet »N. Hälsingland n:r 5» på- 

 minner till barren närmast om nordsvensk tall; trädet Gästrikland, norra, 

 19 1 6 n:r 5^ har den nordsvenska tallens kronform; träden frän mellersta 

 delen av Västerdalarnas revir visa »n:r i» nordsvensk barrstorlek och 

 »n:r 3» tjocka kottesköldar i förening med korta barr. 



Att intermediära former av olika slag förekomma inom gränsområdet 

 för de båda talltypernas utbredning är sålunda otvetydigt. Ännu mycket 

 mera framträder detta vid en jämförelse mellan tallrepresentanterna frän 

 'gräns»-reviren och tallar frän revir inom respektive rent nordsvenskt och 

 rent sydsvenskt tallomräde. För jämförelse med tabell 15 lämnas i tabell 16 

 en på liknande sätt som i närmast föregående tabeller uppställd översikt 

 av egenskapernas fördelning å tallar av nordsvensk och sydsvensk kotte- 

 färg från nordligaste, mellersta och sydligaste delarna av vederbörande 

 tallområden. Av tabell 16 framgår, att i intet fall tvekan här kan råda 

 om trädets hänförande till den talltyp, kottefärgen angiver. Av 30 upp- 

 tagna träd av nordsvensk kottefärg \'isar intet enda sydsvensk barr- 

 bredd; endast tvenne träd framvisa mera utpräglat tunna kottesköldar 

 — utan att till någon annan systematiskt viktigare egenskaj) visa släkt- 

 skap med den sydsvenska talltypen — ; allenast stt träd visar i fråga 

 om frövingefärgen svag dragning åt den såsom sydsvensk tallkaraktär 

 närmast uppfattbara brunvioletta färgen och detta utan annat nämn- 

 värt närmande till sydsvensk talltyp. Av 25 träd av sydsven.sk kotte- 

 färg visar intet enda typiskt nordsvensk barrbredd; endast tvenne träd 

 avvika genom tjocka kottesköldar från normalt tunn sydsvensk kotte- 

 sköldstyp — utan att till någon annan systematiskt viktigare egenskap 

 stå den nordsvenska tallen särskilt nära — ; alla utom fem träd visa 

 här den speciellt sydsvenska, bruna, i violett stötande frövingefärgen. 



Att den gulaktiga kottefärgen framför andra karaktärer är att be- 

 trakta som en speciell iapponka-VTir-AVtdir, framgår, synes det mig, med 

 all önskvärd tydlighet av kartan fig. 15 a. Söker man efter den nuva- 

 rande kännedomen om /apponka-iz\\e.v\s, svenska utbredning inlägga denna 

 på en karta över Sverige, överensstämmer denna rent av förvånansvärt 

 nära med den efter det förf. till buds stående kottematerialet utritade 

 kottefärg.skartan. I några fall ha emellertid ingångna kotteprov visat 

 sig ofullständiga. Från N. Hälsinglands revir ha prov erhållits 

 från endast en lokal, .sjön Norra Dellen, och intet prov har härifrån 

 visat nordsvensk kotttfärg. Av författarens undersökningar sommaren 

 191 6 av tallen i norra Hälsingland har senare framgått, att ren nordsvensk 

 tall är till synes ensamrådande inom hela nordvästra Hälsingland. Längs 

 järnvägen Ljusdal — Mellansjö är talltypcn allestädes utpräglat nord- 



