DKN NORDSVENSKA TALLEN. 



«75 



och sydsvensk kottefai^^siyp — resp. 72,8 och 9,9 % tjocka, 18,9 ocli 

 17,3 % medeltjocka samt 8,3 och 72,8 % tunna ^ tala ju ocksä här- 

 vidlag sitt otvetydiga språk. Variationskurvor av så motsatt sla^, som 

 dem nordsvensk och sydsvensk tall framvisa i fråga om kottesköld.stjock- 

 leken (se fig. 48 a), måste tala för de härifrån hämtade karaktärernas 

 systematiska värde. Härför talar ocksä den efter kottesköldstypernas 

 fördelning utritade kartan fig. 19 a; observeras må här särskilt denna 

 kartas överensstämmelse — pä fä undantag när — med kottefärgskartan 

 fig. 15 a. Kottesköldarnas utbildning ät plana-, gibba- och reflcxa\y\i 



TjocJi 



Dick. 



mf/iélpocJc 



rrdtteldick. 



PlancL 



fphba. 



TcflexcL 



Fig. 48. <! : Kottesköldens variation i tjocklek, b- kottefjällstypens växling hos nord- 

 svensk ( ) och sydsvensk ( ) tall. 



a: Dickoiuaiiatidii der Apophyse, /' . Variation' des Apophysentypus bci nordschwoilisclicr ( ) unil 



siidschvvedischer ( ) Kiefer. 



synes däremot ej stå i närmare systematiskt samband med nordsvensk 

 eller sydsvensk talltyp; de variationskurvor, kottefjällsvarieteterna förete 

 inom respektive talltyper, äro så föga avvikande, att de ej här synas 

 berättiga till dragandet av några systematiska slutsatser (jmf. fig. 48 b). 

 Innan vi här avsluta diskussionen om kottekaraktärerna och deras sy- 

 stematiska värde, må det ännu en gång påpekas, hurusom enbart yttre 

 faktorer omöjligen kunnat verka bestämmande vare sig i fråga om kotte 

 färgen eller kottesköldarnas utbildning i ena eller andra riktningen. 

 Då träd med olika kottefärg stå sida vid sida, lika exponerade för ljus 

 och värme etc, kan man omöjligen i yttre faktorers inverkan söka för- 

 klaringen till kottefärgens uppträdande. Exempel på träd av olika 

 kottefärg växande i varandras omedelbara närhet kunde här andragas 

 från ett flertal av de lokaler, från vilka prov insänts till undersökning. 

 Såsom tydligt talande exempel må här anföras tallarna från Råneå revir, 

 av vilka tvä visade i gråbrun grönt stötande kottefärg, tre typisk nord- 

 svensk gulbrun färg. Om varandra växande kottefärgstyper ha vi ju 



