OM SNÖSKADORNA I SÖDRA OCH MEMERSTA SVERIGES SKOGAR. 889 



Över Vättern i dess län^^driktnin^ ned genom n(jrra delen av Västbo 

 revir och vidare genom Jönköpings och Värends revir. Skadegörelsen 

 var allmännast i stora områden av Västergötland och Östergötland 

 samt i synnerhet i Småland. /\ven Närke, Värmland, Västmanland, 

 Dalarna och Gästrikland uppstodo snöskador, ehuru i mindre omfatt- 

 ning. 



Man behövde ej färdas långt i de ovannämnda trakterna efter 

 den 1,5 maj 191 5 för att märka en säregen art a\' o\ädrets fram- 

 fart. Här och var befanns öxersta delen av grankronorna avbruten, 

 och brottytorna lyste som vita spetsar i den mörka skogen. Vanligen 

 brötos granarna av 3 — 4 meter från toppen. Medelålders bestånd (50 — 80- 

 åriga) voro mest utsatta, och i synnerhet skadades något friare stående 

 granar med yviga kronor. Bland andra ställen såg man detta tydligt 

 utmed Skåne — Smålands järnväg mellan \"aggeryd och Ljungby. Jäg- 

 mästare Carl Th.\M meddelar också från Laxå, att ovädrets framfart 

 syntes på långt håll genom de vita brottytorna, särskilt i dalgångar i 

 riktning norr till söder. 



Ett typiskt exempel på snöbrottens omfattning giver försöksytan 14: III 

 och IV i den s. k. Bondfällan å södra delen av Ombergs kronopark. Det 

 45-åriga beståndet är uppdraget genom klimpplantering med knippen 

 om 3 plantor. Omkring 1901 enkelställdes träden, varefter försöksytorna 

 utstakades år 1903. Ar 1909 behandlades avd. III efter stark låggall- 

 ring, varvid uttogs 14 % av virkesmassan, och avd. IV med extra stark 

 läggallring med uttagande av 23 "^ av virkesbeloppet. Vid majovädret 

 1915 toppbrötos många av de större granarna med de bäst utvecklade 

 kronorna, och särskilt avd. IV såg strax efter ovädret ganska ramponerad 

 ut. Det intrycket fingo nog också deltagarna i Skogsvårdsföreningens 

 exkursion, dä de i juni besökte beståndet. Ett och annat påpekande 

 gjordes också då angående följderna av en alltför stark gallring. 



Vid revisionen av granytorna i Bondfällan sommaren 191 6 utgallrades 

 de mest snöbrutna granarna, medan de träd, som endast förlorat en mindre 

 del av toppen, fingo kvarstå, dels för bibehållande av slutenheten och 

 dels för att framdeles lämna material för undersökning om huru fort 

 rötan sprider sig i de toppskadade granarna. Vid gallringen visade det 

 sig emellertid, att snöbrotten ej på långt när sä starkt ramponerat be- 

 ståndet, som ett flyktigt överslag gav vid handen. Inalles utgöra de 

 snöbrottskadade granar, som måst borttagas inom avd. III (den starka 

 låggallringen) endast 108 st. per hektar eller 5,4 % av stamantalet. 

 Största antalet eller 92 av dessa tillhöra första kronskiktet. Virkesmas- 

 san av de utgallrade snöskadade träden är 24,7 kbm. eller 6,s % av hela för- 

 rådet. Dessutom kvarstå 62 toppbrutna granar (3,1 °, av stamantalet'! 



