gi6 GUNNAR SCHOTTE. 



Av Skogsförsöksanstaltens undersökningar synes framgå, att de ungsko- 

 gar, som gallrats flera gånger, och som härstamma från för trakten lämp- 

 ligt frö, lidit minst. Goda exempel härpå lämna försöksserien 9 och 

 ytan 11, ävenledes å Jönåkers häradsallmänning. 



Den förra ytan med tvenne avdelningar består av 50-årig skog av 

 synnerligen hög bonitet. Genom de rätt så kraftiga gallringarna har 

 granen tagit sig fram; med tiden komma här att erhållas jämna barr- 

 blandbestånd. De båda gallringsformerna, krongallring och låggallring, 

 har genom de tre gånger utförda gallringarna 1903, 190g och 191 2 

 gått över i varandra, då i båda fallen granunderväxten sparats, och någon 

 skillnad kan nu knappast märkas i bestånden. Ej häller på snöbrottens 

 omfattning i de båda avdelningarna kan förmärkas någon nämnvärd olikhet. 

 — Inom avd. I beräknas det kvarstående virkesbeloppet av tall till 

 209,31 kbm. pr hektar och det snöskadade till 9,40 kbm. eller 4,5 %. 

 Av tallarnas stamantal skadades 7 %. Granen har ej alls lidit nå- 

 gon skada. Inom avd. II äro motsvarande tal för tallen 211,49 ^^^'^ 

 12,95 1^'bm. samt 5,9 "o. 15 /« av stamantalet äro snöskadade. Endast 

 fyra granar ha skadats av snöbrott. (Se vidare tabell 10). 



Inom försöksytan 11, som är något äldre (55 år) och gallrats svagt 

 år 1903, men starkt såväl år 1909 som 191 5, äro snöskadorna endast 

 obetydliga. Granen och björken ha praktiskt sett ej skadats (endast 8 

 granar äro snöbrutna) och av tallen endast 90 st. träd (9,5 "/^ av antalet) 

 med en virkesmassa av 8,05 kbm. eller 5,7 °„ av virkesbeloppet pr 

 hektar. (Se vidare tabell 6.) 



För att utröna vilka träd som mest skadas av snön i bestånden, är frän 

 de olika försöksytorna i tabellen å sid. 918 — 91g gjord en sammanställning 

 av alla träd efter kronornas oeh stammarnas beskaffenhet, d. v. s. efter 

 den beteckning, de erhållit i stamnummerlängden i provytsböckerna.^ 



Till första gruppen hänföras välformade, »rena», träd, d. v. s. träd med 

 regelbundet och väl utvecklade kronor. De särskilda beteckningarna ange: 



a) sidotryckta träd, d. v. s med kronorna tryckta från en sida och så- 

 ledes endast utbildade åt ena hälften av omkretsen; 



b) frodvuxna träd med större grenar (träd av bättre »vargtyp»); 



c) särskilt krokiga och kvistiga eller med andra växtfel behäftade träd (träd 

 av sämre »vargtyp» samt s.k. »vedskog»), likaså föras sämre klykträd hit; 



d) träd med inklämda eller, på grund av inverkan från närstående indi- 

 vid, skadade kronor; 



e) sjuka träd (pä grund av angrepp av svamp eller insekter etc.)' och 



f) torra träd. 



* Se Gunnar Schotte: Om gallringsförsök. Medd. fr. Stålens Skogsförsöksanslalt, h. 9. 

 Skogsvårdsföreningens tidskrift 1912. 



