964 



HUGO SAMZELIUS. 



På grund av den från år till är synbarligen avsevärt ökade skadegörelsen 

 är insekten värd all uppmärksamhet från skogsmannens sida. 



Enda medlet mot densamma torde vara att upplocka och förgöra larverna. 

 Bispgården i oktober 191 6. ^^^^_ Lindberg. 



Professor Lidbecks Tal om Planteringar (1766) 



E. (i. Lujbeck. 



Den förste »Plantage-Directeuren» vid Sandhafre-Planteringen — och 

 i samband därmed skogsplanteringen ■ — i Skåne, n. b. på flygsandsfälten, 

 var professorn i naturvetenskaperna vid universitetet i Lund Erik Gustaf 

 LiDBECK (f. 1724, d. 1803), är 1756 förordnad till 

 plantagedirektör. Yid nedläggandet av praesidium i 

 Vetenskapsakademien den 8 januari 1766 höll denne 

 ett » Ta/ om Planleringar-» , som synes väl värt att om- 

 nämnas med hänsyn till icke endast den svenska flyg- 

 sandsplanteringens historia utan även skogskulturens 

 historia i allmänhet i vårt land. Undertecknad refe- 

 rent tilllåter sig emellertid att i båda dessa hänseen- 

 den yttermera hänvisa till sitt 1915 publicerade ar- 

 bete »Jägeristaten ', där åtskilliga meddelanden frän 

 äldsta tid ingå rörande dessa frågor. Den frän Dan- 

 mark till Sverige införskrivne Johan Ulrik Röhl var 

 1737 — 1739 »Flygsands-inspector» i Skåne. 



Efter den servila, i sedvanhg orationsstil från 17 oo- 

 talet avfattade inledningen - — - där författaren bl. a. först konstaterar, att det 

 här gäller >-^et så stort och för Fäderneslandet högt betydande föremål, som 

 Skogens plantering, ans och skötsel är, och hvars befrämjande, en, Gud gifve 

 lyckeligare! framtid af oss rättvishgen kräfver» samt vidare säger sig »sedt 

 och ärfarit det mångfaldiga elände, som åtföljer en skoglös och kal slätt» 

 samt talar om »en så dyr Rikets Clenod som Skogen är» — börjar Lidbeck 

 sin redogörelse. Man fäster sig härvid i första hand vid skildringen av *all- 

 männingarna» (Krono- Härads-, Sockne- och Hemmans Allmänningar, utom 

 särskilde Kronoparker och Gehäger). Här yttras nämligen, veterligen för första 

 gången, att om »Allmänningarne blefvo genom laga mätning skilde, så at hvar 

 och en åbo, ända til den minst besutne, finge sin afskilda del, och dessa 

 Allmänningar antingen såldes till Skatte åt de mästbjudande närmast belägne 

 Hemmansbrukare, eller sattes under någon särskildare vård och bevakning, sä 

 vore full anledning at tro, det Skogen icke så vårdslöst medtoges, utan aktsam- 

 mare nyttjades» — alltså ett i överensstämmelse med tidsandan gjordt yrkande, 

 som med ungefärligen samma motivering togs till intäkt för det ödesdigra 

 riksdagsbeslutet av år 1824 rörsinde /örsä/jmng av en hel del kronoskogar, som 

 det sedermera visat sig angeläget att söka återvinna ■ — ehuru då till ganska 

 förändrade värden. 



