74 SKOGSVÅRDSSTYRELSERNAS BERÄTTELSER I915. 



B ii. A. 



Till konungens befallningshavande i Jönköpings lan. 



Skogsvårdsstyrelsen inom Jönköpings läns landstingsområde får här- 

 med vördsamt avgiva infordrat yttrande över riksdagens den 29 augusti 

 1914 till konungen ingivna skrivelse i anledning av väckt motion an- 

 gående lånefond till understöd åt kommuner för inköp av skogsmark för 

 varaktigt skogsbruk. 



Alla torde vara ense om att vårt land skulle gå till mötes en ljus 

 framtid i ekonomiskt hänseende, därest den nationalförmögenhet, vi äga 

 i våra skogar, bleve så vårdad, att den gåve högsta möjliga avkastning. 



Enligt samstämmiga uttalanden av skogsvårdsstyrelserna äger dock 

 alltjämt stor överavverkning rum å största delen av Sveriges skogsarea- 

 ler, å enskilda skogar. Med nuvarande lagstiftning kan detta missför- 

 hållande svårligen stävjas. 



Kunde däremot större skogsarealer än vad hittills varit fallet på fri- 

 villighetens väg läggas under rationell vård, vore mycket vunnet till er- 

 hållande av en mera jämn avkastning från skogsmarken. 



Staten söker sedan några decennier tillbaka att formera sitt skogs- 

 kapital genom inköp av skogsegendomar. Men de anslag, som riksda- 

 gen beviljat härför, motsvara icke ändamålets ekonomiska betydelse. Om- 

 sorgen om skogskapitalets bevarande har dock varit den skogspoUtiska 

 tanke, som framdrivit anslagen. Finge nu staten, till förverkligandet av 

 denna framsynta politik ett ekonomiskt stöd på frivillighetens väg, borde 

 detta av statsmakterna hälsas med tillfredsställelse. 



Som motionären framhållit, har en del kommuner bildat fonder i och 

 för åstadkommandet av kommunalskogar. Med ett lån från statens sida 

 skulle inköp av skogsmark under lämpliga konjunkturer kunna förverk- 

 ligas. Staten behövde endast ställa sig som förmedlare av lånet och 

 kommunerna gälda statens inlåningsränta. 



Härtill kan visserligen genmälas, att staten själv genom inköp av 

 skogsmark bättre skulle göra upplånade penningar räntebärande, men 

 torde härvidlag ej från kommunerna lämnade bidragen beaktas och ej 

 heller det faktum, att statens bästa lika väl gagnas, om kommunernas 

 ekonomiska ställning starkes. 



