84 SKOGSVÅRDSSTYRELSERNAS BERÄTTELSER I915. 



ske utan förfång för ägofriden, torde vara uppenbar och, såsom i riks- 

 dagens skrivelse framhålles, tillfyllest motiverad av den avsevärda börda 

 stängselskyldigheten utgör. 



Utgår man ifrån att den i § i stängselförordningen uttalade grundsat- 

 sen om djurägares ansvarighet för ägo fridens upprätthållande bör vara 

 den centrala och grundläggande i stängsellagstiftning fordrar rättvisan 

 att markägare, som antingen ej är djurägare eller ock håller sådan vård 

 om sina djur genom tjudring eller särskilda beteshagar, att fara för an- 

 nans ägofrid ej är för handen, bUr helt eller delvis befriad från stängsel- 

 skyldighet oavsett ägornas beskaffenhet. 



Ett utvidgande av stängselvitsordet synes jämväl berättigat och rättvist. 



Framförallt torde saknaden av vistord för inägor gentemot utmark 

 verka betungande för inägornas innehavare. I riksdagens skrivelse an- 

 givna exempel synas väl motivera en ändring av nuvarande förhållande, 

 varför § 4 såsom helt och hållet stridande mot stängselförordningens 

 grundprincip helt bör utgå. 



§ 8 medgiver ej ägare till urfjäll och utjord stängsel vitsord, ehuru 

 dessa utmarksområden understundom kunna hava en ganska stor utsträck- 

 ning och vara av ej ringa betydelse. Det bliver under sådant förhål- 

 lande rätt ofta omöjligt, även om viljan finnes, att å dylika marker verk- 

 ställa några omfattande kulturåtgärder, enär de unga plantbestånden lätt 

 förstöras av den mängd beteskreatur, som utan att något kan göras däråt 

 från markägarens sida, om han ej mäktar påtaga sig stängselbördan, från 

 gränsmarken ströva in över hyggen eller kulturfält. 



För övrigt hänvisas till vad under § 5 sagts om liknande förhållanden 

 å ohägnad mark. 



Rörande fördelningsgrunden av stängselkostnaden synas i § 3 gjorda 

 bestämmelser böra vidmakthållas. 



Såvida stängselvitsord tillerkännes ägare till mark oberoende av ägo- 

 slag och natur finnes däremot ej något skäl att i olikhet vad § 5 nu 

 stadgar vägra någon markägare, den där stängsel ej själv fordrar, att 

 söka ändring i hälftendelningen om han förmenar sig i förhållande till 

 stängselkostnaden ej hava motsvarande nytta. 



Om ej avtal grannar emellan kan träffas om ändring i hälftendelning, 

 synes styrelsen önskvärt att frågor av denna natur som ock i frågor om 

 stängselvitsords tillämpning må hänskjutas till inom varje härad tillsatt 

 ägofridsnämnd bestående av 3:ne personer. Klagan å nämndens beslut 

 må göras genom stämning till domstol inom viss fastslagen tid, annars 

 stånde nämndens beslut fast i 10 år. 



Av det ovan anförda synes det med full tydlighet framgå, att ett all- 

 mänt och starkt behov föreligger, ej blott av att möjlighet beredes att 



