96 SKOGSVÅRDSSTYRELSERNAS BERÄITELSER I915. 



därå kommunen — synnerligast om tillväxande eller något sparad äldre skog 

 förefinnes — komme att mötas av konkurrens från enskilda personer, även- 

 som från sågverks- och cellulosafabriker, samt måhända även från egnahems- 

 bolag. Hade frågan förevarit innan de mindre kronohemmanen av K. Domän- 

 styrelsen frånsålts, skulle förvisso mången kommun kunnat förvärva början till 

 gemensamhetsskog, för att i framtiden vid lämpligt tillfälle möjligen öka om- 

 rådet. Detta kunna nu endast sådana kommuner beakta, i vilka ännu osålda 

 kronohemman äro tillfinnandes. 



Av nu anförda skäl anser skogsvårdsstyrelsen påkallandet av bidrag från 

 statens sida för ifrågavarande ändamål vara i kommunalpolitiskt hänseende 

 betänkligt, om ej rent av skadligt, samt i forstligt hänseende tämligen be- 

 tvdelselöst. 



Till 



Konungens Befallnings ha vande i Kronobergs län. 



Med anledning av Konungens Befallningshavandes remisskrivelse den 30 

 januari 191 5 med anmodan att avgiva yttrande beträffande utkast till Lag 

 angående rätt till bärplockning m. m., får skogsvårdsstyrelsen i Kronobergs 

 län härmed vördsamt avgiva följande utlåtande: 



Styrelsen vill såsom sin mening från början framhålla, att den gamla grund- 

 principen att jordägare själv och eiidast ha?i äger rätt till vad som växer på 

 hans mark bör bestämt fasthållas, och kan således icke på något sätt finna 

 sig tilltalad av lagförslaget i fråga, enär det i alla delar strider mot en dylik, 

 åtminstone inom skogsvårdsstyrelsens område, allmänt gängse uppfattning ; 

 tvärt emot lagförslaget anser styrelsen nödigt, att i lagen tydligt och klart 

 angives att bär och annat, som växer å marken, tillhör jordägaren. 



Det råder nämligen numera för jordägaren olidliga förhållanden särskilt 

 beträffande bärplockningsfrågan, därigenom att folk från städer, fabriks- och 

 stationssamhällen strömmar ut i skogarna, ofta med hot och våld bortdrivande 

 gårdens ägare, för vilken senare bärskörden kan äga även avsevärt ekonomiskt 

 intresse. Genom skogsbärens, synnerligast lingonens stegrade värde har under 

 senare tiden uppstått formliga yrkesplockare, vilka utan hänsyn till ägande- 

 rätten ströva genom skogarna och från de rikaste lingonfälten insamla skörden. 

 Enär emellertid sådana yrkesplockare ingalunda böra jämställas med dem, 

 man i vanlig mening kallar fattiga, torde ej ens ur baimhärtighetssynpunkt 

 något stöd finnas för ett dylikt oskick. 



Därjämte sker under bärplockningen ej sällan ohägn genom nedbrytning av 

 stängsel och nedtrampning av skogsplantor; och vad värre är, torde sådan 

 skadegörelse svårligen av jordägaren kunna ledas i bevis mot den verkligt 

 skyldige bland de kanske hundratals personer, vilka översvämma hans marker. 



Ofta användes bärplockningsrätten även av tjuvskyttar för deras ändamål, 

 genom att å främmande mark med kända älg- eller rådjursstånd inringa dessa 

 och med skramlande bärhinkar utdriva djuren till postande skyttar vid rå- 

 gången. För den, som närmare känner förhållandena på landsbygden, synes 

 den förmån man i § i velat tillerkänna jordägaren framför allmänheten rö- 



