8 



är lätt förklarligt, att man från Rysk sida skulle fästa sig 

 vid icke blott förekommande missnöje öfver Svenska rege- 

 ringens åtgärder, utan hufvudsakligen vid önskningar att ut- 

 byta det Svenska öfverväldet mot det Ryska. Uppgifterna i 

 dessa hänseenden från detta håll böra naturligtvis också med 

 mycken varsamhet pröfvas. Ty berättarenas både håg och 

 fördel manade dem att se och anföra, livad som kunde an- 

 tyda en för sagda förändring böjd sinnesstämning i landet. 

 Hr Ignatius anför i den åberopade recensionen, att de ytt- 

 ringar af missnöje med Svenska öfverväldet, som vid den 

 tiden kunde förekomma, böra tillskrifvas uppmaningar från 

 Rysk sida, icke någon rörelse af nationel sjelfständighetshåg. 

 Denna anmärkning synes väl icke vara af någon betydenhet; 

 ty det ena utesluter icke det andra. Men man bör dock 

 ihågkomma, att vid den tidpunkt, här ifrågavai-ande doku- 

 menter tillhöra, Kejsarinnan Elisabeth's bekanta manifest hade 

 föregått, och Finland i följd af kriget i nära två års tid, till 

 freden i Åbo Aug. 1743, hade stått under Rysk administra- 

 tion. Då inledda förbindelser och hos en och annan väckta 

 politiska beräkningar borde väl ännu vid samma årtiondes 

 slut fortfara. Att likväl icke mycket deraf förefanns, utvisa 

 sjelfva dokumenterna. 



Bland anföranden i ofvanantydd syftning synes i min 

 tanke uppgiften, att man i Finland klagade, att landet ^"'i nö- 

 dens stund öfvergifvits och blifvit härjadf\ och derföre ön- 

 skade en förening med Ryssland, förtjena särskild uppmärk- 

 samhet. Det är nemligen kändt, att sagde bittra erfarenhet 

 äfven 1808 — 1809 på många och inflytelserika håll föran- 

 ledde enahanda tänkesätt. För att öfvertyga sig, till hvilken 

 verkligen förfärlig grad denna åsigt var berättigad, behöfver 

 man blott uppslå MankelFs "'''Finska arméens och Finlands 

 krigshistoria.'''' Man finner då, att äfven under Sverge's stor- 

 maktstid Finland fick med de ytterligaste ansträngningar 

 sända sitt vapenföra manskap till de Svenska slagfälten öf- 

 verallt annorstädes, än till dem, på hvilka det gällde landets 

 försvar, och för hvilka endast ringa oöfvade hopar af dess 

 befolkning återstodo. Sedan Gustaf Adolfs tid utgjorde blott 



