Om finska ordet ha ma. 



Af Aug. Ahlqvist. 



Ingen, som gjort någon bekantskap med den finska bi- 

 belöfversättningen, har kunnat undgå att fästa sin uppmärk- 

 samhet vid detta gåtlika ord. I folkspråket lärer det blott 

 förekomma i någon del af vestra Finland, men är i det öf- 

 riga landet fuUkomligen okändt, såvida man ej lärt känna 

 det ur bibeln. I denna begagnas det i kasus illativus och 

 elativus till att uttrycka en forstärkning af den terminativa 

 betydelse, som lokalkasus för betecknande af rörelse till ell. 

 ifrån hafva, när de stå i förening med partikeln asti. Då 

 terminationen kan gälla såväl rum som tid, anträffas ordet 

 hama följaktligen tillsammans såväl med sådana substantiver, 

 som benämna en ort, som med dem, hvilka beteckna en tid. 

 Partikeln asti, som utgör det egentliga eller närmaste uttryc- 

 ket af den terminativa betydelsen i detta slags konstruktio- 

 ner, är stundom utelemnad, men alltid underförstådd. Ordet 

 hama förekommer blott i singularis, äfven när det ord, hvar- 

 med det står tillsammans och hvartill det utgör ett slags at- 

 tribut, står i pluralis. Följande ur den finska bibelöfversätt- 

 ningen hemtade exempel skola närmare belysa det sagda. 



I. 



Illativus haoiaau / förening med lokalkasus for betecknande 

 af rörelse till, utaf ord, som benämna en ort: 



hamaan alttarin sarviin asti, Ps. 118: 27: 



hamaan Hobaan, 1 Mos. 14: 15; 



hamaan siihen paikkaan, 1 Mos. 13: 3; 



ja tulit hamaan Eskolin ojan tygö, 4 Mos, 13: 24; 



ja katso, templin esivaate repeis kahtia ylhäältä hamaan ålas, 



Matth. 27: 51. 



Anm. I de två sednaste exemplen är den lokalkasus 

 för betecknande af rörelse till. hvarmed hamaan står före- 



