69 



häng med upptagandet af föda, derom ävo alla forskare ense. 

 Fastställdt är det deremot icke, huru afsöndringen af pan- 

 kreassaft förhåller sig under de olika stadierne af matsmält- 

 ningsprocessen. 



Sex af förf. med stor noggrannhet på skilda djur ut- 

 förda observationsräckor visa att afsöndringen af pankreas- 

 saft, som hos det hungrande djuret i det närmaste är lika 

 med noll, redan inom första timman efter upptagande af föda 

 uppnår en betydlig höjd, som på andra eller tredje timman 

 stiger till sitt maximum, derpå faller något för att åter från 

 femte till sjunde timman stiga, hvarefter den åter smånin- 

 gom sjunker till dess den omkring femtonde timman återgår 

 till noll. 



Ofvananförda regelbundna vexel i afsöndringshastigheten 

 kan ej gerna uppfattas annorlunda än beroende på reflex- 

 verkan. Denna åter kan antingen tänkas såsom framkallan- 

 de en förökad afsöndring, eller ock såsom upphäfvande ett 

 hämmande inflytande. Sjelfva impulsen åter framkallas ge- 

 nom retning af vissa delar af digestionsapparaten. Den för- 

 sta och verksammaste impulsen afgifver födans inträde i ven- 

 trikeln; detta bevisar afsöndringscurvans hastiga stigande 

 straxt efter intagandet af föda. Knappt är första biten ned- 

 sväljd för än dropparne från fisteln börja följa tätt på hvar- 

 audra. I början af ventrikel-digestionen fortfar stegringen 

 af afsöndringen oafbrutet, snart har likväl ventrikelns slem- 

 hinna vant sig vid den retning födoämnena utöfva på den- 

 samma och, då dessa sistnämnde dessutom begynna att iemna 

 ventrikeln, sjunker småningom pankreas-afsöndringen mer 

 och mer. Den andra mindre hastiga stigningen i afsöndrings- 

 curvan infaller, såsom nämndes, på 6 — 7 timman efter upp- 

 tagandet af föda, således vid en tidpunkt då digestionen in- 

 om ventrikeln redan är slutförd, och födoämnena öfvergått 

 uti duodenum. Denna öfvergång sker väl ej på en gång, 

 men i alla fall mycket hastigare vid slutet än vid början af 

 ventrikel-digestionen. Genom pylorus passerar slutligen ar- 

 ven sådana gröfre och osmälta rester, som i början ej sluppo 

 igenom. Härigenom framkallas nu en starkare retning på 



