74 



Meddelanden beträifande linska miueraliei* och bergarter. 



Af F. J. Wiik. 

 II.*) 



7. Bergarten på Walamo. Denna, tillförene betraktad 

 såsom granit (Kutorga, Geogn. Beob. im siidl. Finland, 1851, 

 p. 47 o. f.) är en mörk, genom förvittring delvis brunfärgad 

 bergart, som, efter hvad jag funnit vid ett besök på denna 

 ö, mycket påminner om hyperiten från Satakunda (1. c. p. 

 31) **). Den består hufvudsakligen af ett svart, ogenom- 

 skinligt mineral, liknande augit, samt en ljusare färgad, ge- 

 nomskinande triklinisk fältspatsart, hvilken sistnämnda är till 

 mängden öfvervägande. Hvardera smälta för blåsröret: fält- 

 spaten till ett Ijusfärgadt, det augitlika mineralet till ett jern- 

 svart glas. Den förra är synbarligen labrador, det sednare 

 åter på grund af sin tydliga spjelkbarhet i en rigtning och 

 sin betydliga hårdhet (5,5 — 6) hypersthen, och bergarten så- 

 ledes hyperit (hypersthenit). Den sistnämnda beståndsdelen 

 har Kutorga (1. c. p. 49) helt och hållet förbisett, men i stäl- 

 let uppger han deri något qvarz, hvaraf jag dock icke kun- 

 nat finna det ringaste spår. Såväl labradoren som hyper- 

 sthenen visa på sina ställen den för dessa mineralier egen- 

 domliga blåaktiga färgskiftningen. — Bergartens spec. vigt 

 har jag bestämt till 2,84—2,89. 



Såsom accessoriska beståndsdelar innehåller denna berg- 

 art: ett gulgrönt för blåsröret trögsmält silikat, i form af in- 

 sprängda korn (jernrik olivin), vidare små korn af ett svart, 

 magnetiskt, halfmetalliskt glänsande mineral, som med fos- 



*) Se Öfversigt af Finska Vet.-Soc. Förh. XI, p. 28. 

 **) Jag bör här rätta ett fel i uppsatsen om denna bergart, 

 härrörande af misskrifning. Det heter nemligen der (1. c. p. 32), att 

 hypersthenens spec. vigt är 2,71 — 3,24, bör vara = 3,24; 2,71 är nem- 

 ligen spec. vigten af den fältspatsartade beståndsdelen. 



