78 



(kaolin). Med antagande af den nya af Rammelsberg upp- 

 stälda formeln för kaligiimmer: RjAljSijOg samt den för lera: 

 H2 Al^ Sij Og-f- aq. (Zeitschrift der Deutschen geol. Ges. XXI, 

 p. 123 o. f.) är det lätt att föreställa sig tillgången vid dessa 

 metamorfoser. Formeln för fältspaten (orthoklas och albit) 

 kan nemligen med afseende på dem skrifvas: 



Ra Al^SiaOs + SiiOg. 



Också finner man icke sällan små drummer af qvarz, 

 sannolikt uppkommen vid metamorfosen, genomdraga ortlio- 

 klasmassan. 



Denna undersökning af orthoklasens struktur bestyrker, 

 såsom synes, den Tschermak'ska theorin, och torde sålunda 

 berättiga till det antagande, att den såsom beståndsdel i gra- 

 nit ingående orthoklasen icke bildar ett enkelt mineralspe- 

 cies, utan utgör en lamellär sammanvexning mellan en mono- 

 klinisk fältspat (adular) och en triklinisk (albit), ehuru i gan- 

 ska olika proportioner hos olika varieteter. Tschermak (1. c. 

 p. 608) uppställer i detta afseende fyra serier alltefter den 

 större eller mindre spec. vigten samt förhållandet mellan kali 

 och natron. Följande bestämningar af spec. vigten äro af 

 mig gjorda på några af ofvannämnda orthoklasvarieteter: 



Spec. vigt: 



Röd orthoklas från Rimito 2,556. 



„ „ „ Tammela .... 2,565. 



Hvit „ „ Tammerfors . . . 2,569. 



Röd „ „ Kitelä 2,571. 



Hvit „ „ Orijärvi 2,572. 



Ljusröd „ „ Pargas 2,577. 



De tre förstnämnda äro kristalliserade och höra till 

 ^'adular- serien^'', de tre sednare derba och höra till '""amazo- 

 nit-serien.'''' — Att äfven orthoklasvarieteter hörande till '""per- 

 thit-serien''"' (spec. vigt = 2,58 — 2,60) förekomma i den finska 

 pegmatit-graniten ådagalägges af den af mig utförda analy- 

 sen af orthoklas från Helsingfors (spec. vigt = 2,587), hvil- 

 ken jag ock på grund af dess höga natronhalt och den på 

 vissa ställen tydligt framträdande tvillingsstreckningen för- 



