90 



hvilket motsvarar 10,53 proc. H. Kolbestämningen förolyc- 

 kades. 



Söker man att af dessa data beräkna någon formel, så, 

 kan man ej nppställa någon som ej vore så komplicei"ad, att 

 den synes nästan omöjlig. Bland bittills analyserade fossila 

 hartzer öfverensstämmer det här ifrågavarande till samman- 

 sättningen närmast med reteniten från Walchow i Mähren, 

 undersökt af Schrötter*). Dock är kolhalten något högre än 

 hos denne. Vidare skiljer det sig äfven livad beträffar smält- 

 barheten samt slutlioen hvad beträffar dess förhållande till 

 ether. 



Vid tvenne försök visade sig nemligen att om man be- 

 handlar ämnet med nyssnämnde lösningsmedel löses 28,90 

 ä 28,44 proc. deraf. Etherlösningen uthälld på vatten och 

 afdunstad qvarlemnar ett Ijusgult hartz, hvilket först är mjukt 

 men småningom alldeles stelnar. 



Såväl derigenom att det smälter vid så hög temperatur 

 som angifvits, samt genom sin höga kolhalt och genom den 

 stora del deraf som löses i ether, skiljes detta hartz äfven 

 från den vanliga bernstenen. 



2. Fossilt hartz ifrån Mesen. 



Detta erhölls från Riksmuseum i Stockholm, och var 

 der betecknadt: '"'Berusten ifrån Mesen, som der skall finnas 

 vid hafsstranden. Ligger till öster 300 verst från Archan- 

 gel.''"' Partiet utgjordes af 5 större och några mindre styc- 

 ken, af hviika det största höll 1 centimeter i längd och V2 

 eentim. i bredd och tjocklek; de öfriga voro något mindre. 

 Bitarnes kanter voro afnötta, ungefär så som om de af vat- 

 ten blifvit omsqvalpade emot något hårdare underlag. 



Färgen gul-gulbrun. Brottet mer eller mindre platt- 

 skål is,' t. 



Egentliga vigten fanns vara 1,05 vid 20°,5. 



En liten portion sönderkrossades och infördes i ett glas- 



*) Se Rammelsberg, Handbuch der Mineralchemic, p. 966. 



