120 



III. 



Om den moderna Materialismen. 



Af J. V. Snellnian. 



1 Vetenskapssocietetens verksamhet upptager naturve- 

 tenskapen det största omfånget. Den språkliga och histori- 

 ska forskningen kan icke framlägga sina resultater utan en 

 mera eller mindre omfattande bevisföring. Speciela data 

 hafva inom dessa vetenskaper Scällan den obestridliga evidens 

 och den vigt, att blotta anförandet af desamma eger veten- 

 skapligt värde och intresse. — I naturvetenskapen deremot 

 består bevisningen i framläggandet af ett antal fakta, och 

 hvarje sådant har derföre sitt gifna värde såsom antingen 

 en ny länk i en förut börjad bevisföring eller en uppgift för 

 fortsatt forskning, genom hvilken densamma skall vederläg- 

 gas eller bekräftas. Sålunda lemnar naturforskningen ett rikt 

 material för muntliga och skriftliga meddelanden vid ett Ve- 

 tenskapssällskaps sammankomster, 



Äfven frågan om företeelsernas orsaker kan i dessa 

 meddelanden ingå. Misstager jag mig icke, är det dock det 

 regelrätta, att man håller sig endast till den närmaste orsa- 

 ken, d. v. s. framlägger ett faktum såsom orsak, ett annat 

 såsom verkan. T. ex. professor Hällström i lifstiden gjorde 

 sitt namn berömdt genom bestämmandet af den temperatur, 

 vid hvilken vattnet har sin största täthet och tyngd — nem- 

 ligen vid en värme af 4 grader. Öfverhufvud utvidgas krop- 

 parnes volym af värmen, och deras specifd^a vigt, d. v. s. 

 tyngden af en viss volym, t. ex. en kubik tum, aftager. Så 

 förhåller sig äfven med vattnet, då dess värme stiger öfver 

 sagde gradtal. Men det intressanta är, att dess specifdia vigt 

 aftager, äfven när dess värme faller under samma gradtal. 

 När nu i våra sjöar vattnet vid vinterns annalkande på ytan 

 afkyles, sjunker det, och nytt, varmare vatten uppstiger. 

 Men sedan hela vattenmassan afkylts till anförda värmegrad, 

 upphör denna rörelse. Ty då öfversta lagret nu ytterligare 



