126 



upphöra. Den förra företeelsen är orsak, den senare verkan. 

 Båda äro fakta, föremål för sinnlig erfarenhet. Men den ki- 

 ninet tillagda egenskapen är det icke; den kan hvarken ses 

 eller höras. Genom att kalla kraften för egenskap, förläg- 

 ger man väl densamma i tingens inre, gör den till deras inre, 

 osynliga väsende. Men den upphör icke derigenom att vara 

 ett "^Homt begrepp. "*"' Den åsyftade Materialismen förblir lika 

 idealistisk. 



• • o 



Jag vågar icke trötta mina Ärade Åhörare med att fort- 

 sätta denna begreppsutredning. Det sagda har säkert varit 

 tillräckligt, för att öfvertyga dem, att filosofin är mycket trå- 

 kig. Jag beder blott få nämna, att dessa begrepp af den 

 kallas Reflexionsbegrepp, emedan de hafva sin betydelse ge- 

 nom att två och två reflekteras, likasom återspeglas i hvar- 

 andra: t. ex. kraft och yttring, egenskaper och ting — i all- 

 mänhet väsende och exsistens. 



Och jag beder ännu få äran erinra, att i sjelfva verket 

 allt erfarenhetsvetande är ett vetande om det i företeelserna 

 allmänna, ett vetande i allmänna föreställningar, allmänna 

 begrepp. Må man försöka utreda, hvad man t. ex. vet om 

 en ros, som man betraktar. Den är en organism, en vext — 

 det är ju allmänbegrepp. Den är en ros — miljoner vexter 

 äro rosor; en théros -- tietusental äro thérosor; dess blom- 

 ma är röd, ljusröd, röd och hvit — men dessa färger åter- 

 finnas äfven annorstädes, t. ex. i damernas drägter och på 

 deras kinder; den har denna speciela doft — men alla thé- 

 rosor hafva densamma, och théet något deraf. Botanistens 

 noggrannaste undersökningar komma icke längre, än till så- 

 dane allmänföreställningar; och tager kemisten hand om den 

 fagra rosen, -så finner han endast syre, väte och kol, hvilka 

 han återfinner öfverallt på vår jord och, om spektralana- 

 lysen är säker, kring hela verldsrymden. Så idealistisk är 

 i sjelfva verket hela naturen, att vi i den icke varseblifva 

 annat än allmänbegrepp. 



