129 



af dessas medel och ändamål, som utgör samfundslifvet och 

 skapar samhällsbygnaden, och som i staternas historia fram- 

 träder såsom en folkens öden bestämmande makt. 



Tid *) och tillfälle medgifva icke att här anföra, hvad 

 den moderna materialismen har att andraga för påståendet, 

 att det menskliga tänkandet och viljandet vore en naturpro- 

 cess, som föregår i menniskans kropp, i hjernan. Det kunde 

 också synas öfverflödigt; ty något nytt innehålles deri icke. 

 Hårdhändta experimenter på djur hafva t. ex. lärt, att bort- 

 tagandet af ett visst parti i hjernan förstör synförmågan, att 

 afsk äran det af en nerv äfven afskär djurets förmåga att röra 

 den lem, till hvilken densamma leder från hjernan eller rygg- 

 märgen. Men för satsen i fråga bevisar detta jemnt lika 

 mycket och lika litet, som det af hvar man kända förhållan- 

 det, att ögonens utstickande gör slut på seendet, och benens 

 amputerande på gåendet. Att den menskliga organismen är 

 medel för all individens andliga verksamhet, detta behöfver 

 ingen mikroskopisk bevisning. Men deraf följer ingalunda, 

 att denna verksamhet är en naturprocess, sammansatt af kraft 

 och materie. Det ofvanantydda förhållandet, att icke blott 

 kraft och materie äro allmänbegrepp, utan att öfverhufvud 

 allt menniskans vetande om naturen är ett vetande om det 

 i naturföreteelserna allmänna, hvilket aldrig utgör föremål 

 för sinnlig erfarenhet, likasom å andra sidan att hvarje men- 

 niskoverk, hvarje mensklig handling, innebär ett ändamål, 

 som icke hör naturordningen till — detta bevisar tvärtom, 

 att såväl vetandet som viljandet står utom naturordningen, 

 den organiska icke mindre än den anorganiska. 



Ville materialismen förfara vetenskapligt, d. v. s. såsom 

 naturvetenskapen öfverhufvud, borde den börja med under- 

 sökandet af alla de företeelser, af de fakta, som bilda mensk- 

 lighetens historia, fortgå till dessas ordnande och klassifice- 

 rande, sedan i dem uppvisa naturkrafternas, t. ex. värmets 



*) Detta stycke, äfvensom de två nästföljande, uteslöts vid det 

 muntliga föredraget, för att icke öfverskrida den åt detsamma med- 

 gifna tid. 



