135 



på marken, utöfvar den visserligen till följe af tyngdkraftens 

 inverkan en tryckning på densamma, men ingen rörelse upp- 

 kommer och således utföres intet arbete derigenom. Upp- 

 hissar jag deremot densamma till en viss höjd ifrån marken, 

 så verkställer jag dervid ett arbete, i det jag besegrar det 

 motstånd tyngdkraften utöfvar, hvilkets storlek är proportio- 

 nel mot stenens vigt och tillika mot den höjd, till hvilken 

 den upplyftes, och kan uttryckas genom produkten af dessa 

 qvantiteter, höjden och vigten (^=:j;A). Använder jag samma 

 arbetskraft ögonblickligt, i det jag kastar stenen uppåt, så 

 har jag öfverflyttat derpå samma arbete, hvilket nu å ste- 

 nens sida visar sig i en större hastighet, som dock smånin- 

 gom konsumeras till öfvervinnande af tyngdkraftens motver- 

 kan, och när den uppnått samma höjd, som i föregående fall 

 är dess arbetsförmåga slut och rörelsen uppåt upphörer. Ha^e 

 jag i sednare fallet — vid kastandet — användt större ar- 

 betskraft än i det förra, så skulle den ännu haft qvar för- 

 måga att antingen stiga högre eller att uträtta något annat 

 arbete, t. ex. sönderslå ett fönster. Men på ett eller annat 

 sätt uppflyttad till denna höjd, står den under tyngdkraftens 

 inverkan och måste, om den ej motverkas af någon annan 

 kraft, deraf försättas i rörelse uedåt. Under och förmedelst 

 denna rörelse kan den uträtta ett lika stort arbete, som åt- 

 gick till dess upplyftning, d. v, s. den kan till samma höjd 

 åter ujjplyfta en kropp af samma vigt. Behöfver den likväl 

 icke göra det, utan vi låta den utan öfvervinnande af nåo-ot 

 motstånd (med undantag af det obetj-dliga luften gör och 

 som vi likasom vid upplyftningen kunne förbise) nedfalla till 

 sin förra plats, så har den under denna rörelse icke förrät- 

 tat något arbete, men oupphörligen förökat sin hastighet eller 

 lefvande kraft, , och denna blifver precis så stor att dermed 

 samma upplyftningsarbete kan förrättas. Trätfar den nu med 

 denna hastighet ett underlag, utöfvar den derpå en ögon- 

 blicklig verkan, kallad stöt, hvilken förrättar ett arbete be- 

 stående deri att de sammanstötande kropparnas partiklar för- 

 sättas i häftiga rörelser, hvilka dock motarbetas af kohesions- 

 kraften eller den kraft, hvarmed dessa partiklar attrahera 



