visst håller Floss i sin kritiska inledning ^) till de två först- 

 nämda Makariernas lif den tredje Makarius för en värklig 

 person, som icke borde förväxlas med de andra. Han stö- 

 der denna sin åsikt hufvudsakligen därpå att Palladius ingen- 

 ting nämner om den ägyptiska Makarius' lärjungaskap hos 

 Antonius, men uppger ^j, att den Makarius, som lefde och 

 dog i klostret Pispir, var Antonii lärjunge och jämte en 

 viss Amatas begrof sin mästares kropp. 



En uppgift hos Rufinus ^), som på tal om de två för- 

 nämsta Makarierna säger, att den ena var af ägyptisk börd 

 och den fromma Antonii lärjunge, vill Floss förstå så att 

 här afses endast ett ideelt lärjungaskap. Han kan dock 

 icke förklara, att också Makrizius *) uppger Makarius ägyp- 

 tiern hafva varit Antonii lärjunge, som af honom blifvit 

 iklädd munkdräkten och sänd till Wådi-1-Natrun d. ä. den 

 Nitriska dalen i öknen Skete. Än svårare torde det blifva 

 att jäfva den syriska författarens nu tillkommande utsaga, 

 enligt hvilken Makarius ägyptiern var Antonii lärjunge i 

 egenthg mening, ity att han under en längre vistelse hos 

 Antonius af honom mottog allehanda råd och förmanin- 

 gar samt ikläddes hans dräkt och undfick hans staf, „hvar- 

 för Makarius kallades Antonii lärjunge." ^) 



Ännu tvifvelaktigare blir Makarius' från Pispir existens 

 i egenskap af Antonii lärjunge genom den syriska författa- 

 rens (Serapions) uttryckliga påstående, att Makarius ägyp- 

 tiern (enligt en variant jämte Serapion och Antonii öh'iga 

 lärjungar) jordat Antonii kropp. Hvilkendera uppgiften är 



1) Migne, Patrologice cursus completus. Ser. grosc, tom. XXXIV 

 pp. 1—176. 



-) Histor. Lausiaca, cap. XXV = Migne XXXIV p. 1073. Man 

 jämföre härmed den likartade uppgiften i prologen till vita Pauli mo- 

 nachi (Migne, ser. lat. t. XXIII), Herm. Weingarten, der Ursprung des 

 Mönchtums. Gotha 1877, p. 4. 



3) Rufinus opera, Migne XXI p, 449 f., VV. PP. ed. Rosweyd, lib. 

 II cap. 28 (Migne XXXIV p. 105. 



*) Macrizius, Gescli. der Copten, utg. af Ferd. Wiistenfeld. Göt- 

 tingen 1845, p. 45 (Jfr. Migne XXXIV p. 107). 



") Fol. 27 b. 



