25 



åt Herrens tillbedjan. Sålunda började han fördela allt han 



egde som allmosor åt de behötVande. Då nu hans moder '•''>l- l-"' 1'- 



märkte detta, sade hon på tuman hand till honom: „min 



son, hvarför utdelar du din förmögenhet? Du är ännu en 



yngling-. So till, att du icke förstör din förmögenhet och 



blir en daglönare hos andra människor!'' AUdenstund han 



icke ville oroa henne, svarade han: ,,i allt, som du befaller 



mig, vill jag lyda dig och göra därefter." Och han yppade 



icke för henne sina planer. 



Efter sex månader och några dagar afsomnade den 

 gamla, och Herren gaf henne ro från denna bekymrens värld. 

 Och de begrofvo henne vid sidan af hennes man, den vör- 

 diga prästen. Så blef den fromma fader Makarius ensam 

 kvar och kringhvärfdes af mångahanda tankar. Men sin 

 afsikt yppade han icke för någon, såsom det blifvit honom 

 befaldt. 



Då en bestämd högtidsdag inträffade, hade han för 

 afsikt att kalla de behöfvande och anställa en kärleksmåltid 

 för sina föräldrars skull, för att Herren skulle ihågkomma 

 dem på grund af deras böner. Och där fans ett litet stycke 

 från staden en eremit, som var mycket gudfruktig och uppe- 

 höll sig i ett litet kloster helt allena. Han- infann sig just 

 den dagen till kyrkan för att blifva delaktig af de gudom- 

 liga mysterierna. Då uppmanade fader Makarius också ho- 

 nom att komma och taga del i det gästabud han tillstält 

 för de nödlidande. Och han gick med honom. Då de in- 

 tagit måltiden, bad eremiten honom komma till sin cell. 

 Fader Makarius sade: „jag beder dig befalla mig att, om 

 Gud vill och vi lefva tills i morgon, komma till dig och 

 yppa för dig mina tankar. Ty de anfäkta mig storligen." 

 Eftersom eremiten kände den heliga fader Makarius' fasta 

 karaktär, tillät han honom att komma till sig. Och då det 

 blifvit dager, gick han till honom och meddelade honom 

 sina tankar, sägande: ,,jag önskar lefva i ensamhet och tänka 

 på min själs frälsning." Och eremiten förundrade sig öfver 

 honom, då han såg Guds nåd, som var i honom, och hans 

 tålighet och undergifvenhet, samt (hörde) hans svar, som voro 



