30 



och sade: ,,Makarius, se nu har du tått hustru och barn! Nu 

 måste du arbeta natt dag, lör dig och för dem." Sålunda 

 förfärdigade han beständigt korgar och lämnade dem åt ho- 



Fol. 2u a. nom, som betjänade honom, för att han skulle gifva priset 

 åt kvinnan, då hon födde och krälde för sin son. 



Men Gud, som älskar människorna, han, som ger ära 

 åt dem som ära honom, han, som känner allt det, soin 

 skall varda, förr än det är till, likasom det, som är och 

 det som varit, han som i ijärran känner sina utvalda, han 

 ville icke fördölja sin heligas rena skatt, ej den fördolda 

 gerning läder Makarius gjort, utan han ville göra kunnigt 

 lör alla människor, att de, som frukta Gud, ega hoppet. 

 Därför, då tiden kom, att den olyckliga flickan skulle föda, 

 förstärktes och försvårades grymt hennes födslosmärtor, och 

 i denna nöd var hon fyra dagar. Och hon klagade natt 

 och dag och lofvade icke föda och nalkades döden. Då sade 

 hennes moder till henne: ,,huru har det gått till mitt barn? 

 Berätta, ty du är nära döden!" Hon svarade sin moder: „ja 

 herskarinna, jag förtjänar döden! Ty det är icke nog, att 

 jag felat genom otukt, utan falskeligen har jag skylt på 



Fol. 20 11, Guds tjänaren, den vördiga eremiten. Han har icke kom- 

 mit nära mig och icke gjort mig något som helst ondt, 

 utan en viss yngling är det, som skändat mig, så att jag 

 blifvit hafvande." Då hennes föräldrar hörde detta, grepos 

 de af fasa och hängåfvo sig åt veklagan för det myckna 

 onda de tillfogat den heliga mannen, tills han var nära dö- 

 den. Ynglingen åter begaf sig, då han fick höra detta, på 

 flykten, för att de icke skulle få fatt i honom. Men den 

 stackars flickan födde, sedan hon bekant sin synd. 



Då mannen, som betjänade den heliga fader Makarius 

 erfor detta, och att människorna önskade komma till ho- 

 nom för att på sina knän bedja honom förlåta dem deras 

 brott mot honom, skyndade han till honom med stor fröjd 

 •och med jubel och sade: „flickan har icke kunnat föda, 

 förrän hon bekant, sägande: ,,icke har den heliga skändat 

 mig, utan en viss yngling." De, som erfarit detta, gingo ut 

 till fader Makarius och prisade och lofvade honom högeligen. 



