34 



Ägypten, hörde jag om den heliga fader Antonius, som se- 

 dan många år bor i öknen. Jag vill stå upp och begifva 

 mig till honom, för att han må gifva mig klosterlifvets upp- 

 byggelse, och därpå vill jag återvända hit." Och han stod 

 upp och bad och begaf sig i väg till fader Anton till det 

 östra berget. Då han träffade den gamla, mottog denna 

 honom med fröjd. Han å sin sida yppade i otvunget sam- 



Fol. 24 a. tal för honom sina tankar såsom en son för sin fader utan 

 att dölja något. Därpå kysste den gamla heliga fader An- 

 ton den heliga fader Makarius' hufvud och sade till honom : 

 „Makarius, min son, du är from, såsom ditt namn på gre- 

 kiska betyder. Herren Gud har för några dagar sedan gif- 

 vit mig underrättelse om dig och omtalat ditt besök. Där- 

 för väntade vi din ankomst för att vi skulle erfara, huru 

 du befinner dig, och se den värdighet du erhållit. Och den 

 gamla, heliga och stora fader Antonius uppmuntrade och 

 styrkte honom med många ord, lämpade efter det heliga 

 munkståndet. Han afslöjade för honom dämonernas strid, 

 hurusom de drabbat samman med honom i det fördolda ge- 

 nom tankarna och öppet ända till döds, — „för att också 

 du må vara stark, då de kämpa med dig ända till döds." 

 Då därpå fader Makarius bad och begärde, att den 

 gamla fader Anton skulle låta honom bo hos sig, biföll han 

 icke härtill, utan sade: ,,en hvar af oss slår sig ned och 

 bor på den plats, dit Herren kallat och bjudit honom." Och 

 då han varit hos den gamle en kort tid och af honom mot- 

 tagit råd för sitt arbete, återvände han med tillfredsstäl- 



Fol. 24 1). lelse. Ty på hela den tid han var hos oss, tror jag Sera- 

 pion, att han icke sof en enda natt. Och efter nattjänsten 

 prisade vi alla dem, som varit tåliga och segrat i striderna; 

 äfven yppade vi enligt den Guds ledning, som var i oss, 

 våra gerningar för hvarandra. 



Emellertid återvände den heliga fader Makarius till sin 

 ort och bodde i sin cell i frid och dyrkade Gud, sättande 

 sitt hopp på honom allena. Och beständigt besökte honom 

 keruben. En dag begaf han sig om aftonen till Belis för 

 att fylla sitt vattenförråd, ty han hade ännu icke gräft sig 



