ÖO 



någon brunn. Medan lian vandrade vägen fram och tänkte 

 på de heliga skrifterna, nådde honom en röst från liimmeln, 

 som sade: ,,Makarius, Makarius!" När han hörde detta, stan- 

 nade han och gick icke vidare. Och han såg åt alla håll 

 utan att varsna någon. Äter hörde han rösten tre gånger. 

 Då blef han rädd och satte sig på marken. Men rösten 

 talade till honom och sade sålunda: „emedan du hörsammat 

 min befallning och följt mig, se därför skall jag samla åt 

 dig hit otaligt mycket folk af alla nationer och alla språk. 

 De skola tjäna mig, och jag skall förhärligas i och genom t'ol. 25 a. 

 dem, i det att do välsigna mitt namn genom sina goda ger- 

 ningar och utsökta handlingar. Och se, du skall icke drifva 

 bort någon af dem, som anlända och komma till dig!" 



Då han hörde detta, fattade han mod och vandrade 

 glad i hågen sin väg fram. När han återvände till sin grotta, 

 gick solen ned. Då bad han, intog litet föda och insom- 

 nade. När han, sin vana trogen, vaknade till bön, öppnade 

 Gud barmhertig hans öron, och han hörde dämonerna säga 

 till hvarandra: ,, välan, skola vi låta detta människobarn bo 

 tillsammans med oss på denna plats? Ty för hans skuld 

 blifva dessa ödemarker en hamn och fredsort för alla dem, 

 som förföljas af världen, och de skola på denna plats bygga 

 städer, som likna himmeln, för deras räkning, som förtrösta 

 på evigt lif. Och mycket folk skall samla sig till honom, 

 om han lämnas i fred och vi låta honom vara. Och öde- 

 markerna skola icke mera vara i vårt våld, utan vi skola 

 fördrifvas ur dem genom slagen af deras pinsamma böner. 

 Nu skola vi församla oss från alla håll och injaga skräck 

 hos honom, för att sålunda tilläfventyrs kunna förjaga ho- 

 nom härifrån." Då den heliga fader Makarius hörde detta, 

 blef han i sitt hjärta stark och modig gentemot dämonerna 

 såsom ett lejon. Och han tackade i sitt hjärta Gud, som Fol. 25 b. 

 visat honom kärlek och öppnat hans öron, så att han 

 hörde dämonernas tal och lärde känna deras svaghet. Och 

 han stod modigt upp till bön. 



Så församlade sig mot honom hela den gudlösa svär- 

 men i det de stego upp öfver grottan på berget. En del 



