41 



fans det intet, hvartill hans kralt icke var iörmögen i följd 

 af hans stora undergifvenhet och hans varma, osläckliga 

 kärlek till Gud och framför allt genom den heliga anda, 

 som värkade i honom. 



Engång hemtade de till honom en döfstum människa, 

 i hvilken en mängd dämoner bodde och som förgjorde hvar 

 och en, som träffade honom. Därför bundo de honom i 

 band och bojor, men de fyra kraftiga unga män, som grepo 

 honom, förmådde endast med svårighet fånga honom. Då 

 den gamla heliga fader Makariiis fick se honom, sade han Fol. 31 a. 

 till dem, som gripit honom: „släppen honom lös!" Men de 

 svarade: „om vi släppa honom lös, så förgör han hvar och 

 en, som möter honom." Åter sade han till dem: „hören mig 

 och släppen honom lös!" I samma stund som de släpte 

 honom, sönderbröt han banden och bojorna, som bundo 

 hans hals och händer och fötter, och ilade i våldsam fart 

 på berget, bölande och rytande som en kamel. Då sade 

 männen till den gamla: „nu förgör han oss allesamman!" 

 Men den gamla heliga sade till dem: „trukten icke!" och 

 bad i hemlighet. Då mannen öfverallt fann sig kringränd, 

 kom han tillbaka till den heliga gamla. Den gamla sporde 

 honom: „hvad heter du?" Han svarade: -„satan är mitt 

 namn." Den heliga sade: „så gäck ut ur denna man i 

 vår Herres Jesu Kristi, min Guds, namn och vänd icke 

 åter till honom, ty så befaller min Gud!" I samma ögon- 

 blick föll m.annen till jorden och var såsom död. Då hem- 

 tade den gamla vatten, stänkte på hans ansikte och göt i 

 hans öron samt lät honom dricka däraf. Därpå lät han 

 honom sofva litet. Själf gick han och helgade olja, hem- Fol. 31 b. 

 tade och smorde hans ansikte samt göt däraf i hans mun 

 och öron, reste honom upp och sade: „gå till ditt hem!" 

 Då han stod upp, talade och hr)rde han och var åter- 

 stäld från sin sjukdom. Men alla, som sågo honom, pri- 

 sade Gud barmherlig, som gjort dessa under och häpnads- 

 värda ting genom sin tjänare, fader Makarius. 



En natt, då den heliga Makarius sof, kommo tre dä- 

 moner och stälde sig vid hans hufvud samt sade till ho- 



