42 



nom: „stå upp och låtom oss bedja!" Då han satt sig upp, 

 såg han, att några af dem antagit människogestalt. Och 

 han svarade och sade till dem: ,,gån bort i det yttersta 

 mörkret, där I skolen hafva gråt och tandagnisslan!" De 

 svarade och sade: „svåra förbannelser utslungar du mot 

 heliga! Stå upp och låtom oss bedja! Ty icke är den en 

 dämon, som säger till en människa, stig upp till bön! Se vi 

 äro tre såsom treenigheten!" Men han förbannade dem ånyo 

 i Herrens namn. Då gingo de fram till honom och började 

 skaka honom jämte mattan, som var under honom. Han 

 ropade och sade: ,,vår Herre Jesus Kristus, hjälp mig!" I 



Fol. 32 a. samma ögonblick voro de såsom rök och syntes icke till. 

 En gång satt den heliga fader Makarius ensam. Då 

 visade sig för honom den heliga keruben. Och han gladdes 

 högeligen, när han blef honom varse. Keruben sade till ho- 

 nom: ,,var stark i striden mot dämonerna och gif icke ef- 

 ter! Och prisa Gud framför allt och se till, att du icke för- 

 häfver dig i ditt sinne öfver din myckna kraft och de kurer 

 du gör och hela ditt verk sålunda går om intet!" Fader 

 Makarius svarade och sade: ,,se, dämonerna plåga min själ 

 och min kropp med sina orena lustars elaka anda. Den 

 tränger i sanning till mig såsom (lukten af) en qvinna, hvil- 

 ken är oren af sin menstruation. Hvarför skulle mitt hjärta 

 förhäfva sig? Ty jag vet i pröfningen, att det är Herren, 

 som hjälper mig, och hans nåd, som gifver kraften till dessa 

 helbregdagörelser". 



En dag, då han satt i ro i sin cell, uppstod hos ho- 

 nom en föreställning liksom att någon var uti öknen. 1 

 denna föreställning lefde han tre år. Därpå sade han i sitt 

 sinne: „jag vill stå upp och gå och se, livad jag bär inom 

 mig". När han vandrat fyra dagar, anlände han till en dal, 



Fol. 32 b. i hvars midt låg ett vatturikt träsk, omgifvet af vass och 

 pil. Han betraktade och såg, och se, där voro nakna män- 

 niskor med förhårdnad hud, långt hår och klor på händer 

 och fötter såsom vilddjur. När han fick se dem, blef han 

 förskräckt och greps af fruktan, ty han trodde, att de voro 



