56 



knäböjde den fromma på jorden och grät och bad såsom 

 en son inför sin fader, att Gud skulle bönhöra honom. Efter 

 två timmar stod han upp i vår Herres Jesu Kristi kraft 

 under det hans anlete strålade såsom solen, nalkades graf- 

 kammarens dörr och ropade med hög röst, sägande: „i 

 vår Herres Jesu Kristi, vår sanna Guds, namn: han som 

 efter fyra dagar lät Lazarus uppstå ur grafven, han skall 

 nu uppväcka också dig, o döda, efter många års död, och 

 kättarna skola förstå, att det gifves de dödas lif." I samma 

 ögonblick stod den döda på sina fötter. Han var naken 

 och kans kropp liknade ett barns kropp, då det utgått ur 

 sin moders hf. Då de församlade sågo honom, ropade de 

 med hög röst och sade: „välsignad vare vår faders, fader 

 Makarius', Gud! Må tron på honom bestå i tiders tid och 

 Fol. 44 a. i evighet, amen! Denna irrlärare må förintas!" Och de 

 ville döda den olyckliga, men vår fader, den heliga fader 

 Makarius, tillät dem icke, utan tog och stälde honom vid 

 sin sida. Därpå kallade han på honom, som Gud uppväckt 

 genom hans böner, klädde honom i en fotsid drägt och 

 sporde honom inför hela församligen: „från h vilken tid är 

 du och af hvilken trosbekännelse?" Den döda, som upp- 

 stått, svarade så att hieraciern och hela menigheten hörde 

 och sade: Jag är från de afgudadyrkande antiokiska ko- 

 nungarnas uråldriga tider ^). Äfven jag var en afgudadyr- 

 kare." Den heliga sade till honom: „huru många år afse 

 dessa ord?" Han svarade: ,,det är ett tusen och femhun- 

 dra år, som jag varit bisatt." Den heliga sade till honom: 

 ,,fick du icke under din lefnad på jorden höra, att det 

 fins en Gud, som skapat himmeln och jorden och det som 

 iins i dem?" Han svarade och sade till honom. „jag fick 

 höra om människor, som sade: „oss skall vederfaras det 

 som är skrifvet: „se, en jungfru är hafvande och föder utan 

 äktenskap en son och kallar hans namn hnmanuel ; han är 

 alltings Gud, och utom honom gifves det ingen. Sedan jag 



1) Cassianus, Conlat. XV, 3: ille sub antiquissimis regibus se 

 vixisse respondit. 



