68 



jade han i följd af sin orklöshet ligga på marken med 

 lärjungarna omkring sig. Och han tröstade dem hvar och en 

 för sig i tur och ordning i det han sade till dem sålunda: 

 „hola den tid, som jag varit med Eder, har jag, det vet Her- 

 ren, icke varit fördold för Eder, utan sagt Eder allt som 

 kunde gagna edra själar. Jag har handlat i enlighet med 

 min kraft och tvungit mig själf att icke kränka någon, vare 

 sig liten eller stor hland Eder. Aldrig har jag sofvit en natt 

 med agg i sinnet till någon af Eder. Ej heller har jag på 

 grund af min sinnesart ringaktat någon af våra gernin- 

 gar, som afse Gud, för att icke känna själfförebråelser. 

 Min kärlek till Gud och mina vänner känner Herren, ej hel- 

 ler är min kärlek gentemot hela skapelsen fördold för ho- 

 nom. Han är mitt vittne, att såsom han sade till mig en 

 gång: ,,du skall icke komma i två kvinnors ställning i en 



Fol. 55 a. viss stad", så tänker jag och tror jag ända tills i dag. Hvad 

 beträffar dessa segrar, som jag vunnit öfver dämonerna, så 

 vet hans nåd, att jag alls icke föreställer mig hafva gjort 

 något af egen kraft. Utan hvarje seger kommer af Guds 

 kärlek och bistånd och är en gåfva af hans heliga krafts 

 hand. Och nu, o mina bröder, tanken på edert lif och va- 

 ken! Ty efter en kort tid är Makarius tagen ifrån Eder." 

 När bröderna hörde detta och sågo, att han var myc- 

 ket svag, höjde de sina ögon mot himmeln och gräto, eme- 

 dan han skulle lämna dem faderlösa. Då han såg dem 

 gråta, uppmuntrade han dem för att de skulle lugna sig 

 och sade till dem: „ännu är ju tiden icke kommen; hvarför 

 gråten I och plagen mitt hjärta! Det gifves intet råd lör 

 någon af oss, utan så skall det ske oss hvar och en i sinom 

 tid, såsom vår Guds dom bestämmer, utan att någon män- 

 niska eger kraft att sätta sig däremot." Då de hörde delta, 

 tego de och gingo hvar och en i sin cell. Efter deras bort- 

 gång blef han mycket svag och gick ensam in i sin grotta. 



Fol. 55 b. Och han sof en tid af sju timmar och tänkte på sin döds- 

 stund, såsom hans vana ständigt var, huru som han skulle 

 möta Gud, och på domen, som skulle utgå öfver honom vid 

 det tillfället, och på den plats, dit han skulle försättas. Medan 



