69 



han tänkte på detta, visade sig plötsligt för honom två he- 

 liga, som strålade och lyste af Guds härlighet och stor ära. 

 Och deras anleten lyste af glädje mot honom. När den 

 gamla varsnade dem, teg han en stund, tills en af dem tog 

 till orda och sade till honom: ,,vet du hvem jag är?" Då 

 han betraktat honom, kunde han icke känna honom i följd 

 af den myckna ljusglans, som strålade från hans anlete. 

 Efter en stund sade han till honom: „för så vidt jag vet, 

 är du min heliga fader, herr Antonius." Fader Antonius 

 sade till honom: „känner du också denna andra?" Åter 

 teg han. Ty han plägade icke genast svara någon, utan 

 funderade en stund. Då sade fader Antonius till honom: 

 „denna är vår broder Pachomius, fader för munkarna i Ta- 

 bennesus. Vi äro sända till dig för att förbereda dig. Besörj 

 därför det som ligger dig om hjärtat, ty efter nio dagar 

 skall du afkasta denna kroppens klädnad och komma och Fol. 56 

 bo hos oss. Höj upp dina ögon och se denna vistelseort, 

 som är beredd för dig, för att du må få fröjd och ingå i 

 friden." Detta sade de och gingo från hans åsyn. 



Men den gamla heliga herr Makarius teg och talade 

 icke om det för någon för att de icke åter skulle plåga ho- 

 nom med att komma och gråta inför honom och vara ho- 

 nom till förargelse. Ty de höllo honom för sina ögon så- 

 som hufvudet för alla hans tjänares dygder, och om han 

 toges från dem, vore de såsom människor, hvilkas huf- 

 vud skilts från deras kropp, och utan hufvud vore de icke 

 i stånd att draga i härnad. Som en mur så att säga var 

 han, o mina vänner, ansedd af alla sina lärjungar, i det att 

 de betraktade honom såsom en gud bland sig enligt sin tro 

 på honom, och icke blott af sina lärjungar utan äfven af 

 hela den skara munkar, som funnos i alla länder, ty han 

 var vorden en kraft för deras själar genom den uppmun- 

 tran han skänkte dem. 



Emellertid låg han på sin matta, såsom han brukade, 

 och förmådde icke stiga upp i följd af den sjukdom åt hvil- 

 ken han hemfallit och den häftiga feberglöd, hvaraf han tär- 

 des. Han var helt och hållet uttröttad och förmådde icke 



