70 



stiga upp. På åttonde natten af de nio, som fader Anto- 

 nius uppgifvit för honom, som inföll den 23 Adar, infann 

 sig hos honom den heliga keruhen, som förut slutit sig till 

 honom, och med honom en stor skara okroppsliga väsen. 

 Och han sade till honom: „skynda, kom fort ut, ty alla 

 dessa vilja se dig!" Då ropade vår heliga fader, fader Ma- 

 karius, med hög röst: „vår Herre, Jesus Kristus, minsjäla- 

 vän, tag min anda till dig!" Så afsomnade han i frid. 



■ Som endast få personer voro hos honom vid den tiden, 

 visste flertalet af hans lärjungar icke, att han dog den da- 

 gen. Ty äfven som svag var han eldig i sina heliga ord 

 som alltid och uppmuntrade bröderna. 



Då nu bröderna på hela bärget och i de fyra klostren 

 hörde (hvad som händt), församlades de alla gråtande och 

 i sina hjärtan bedröfvade för den värnlöshet, som drabbat 

 dem. Ty af honom hade de inhemtat all sin vandel i Her- 

 rens fruktan och gerningar, och som en dygdernas mästare 

 hade han omgjordat dem med alla Guds vapen, för att de 

 skulle motstå djäfvulen och bekämpa honom," den hänsyns- 

 Fol. 57 a. lösa tyrannen, och alla hans onda makter. Han hade upp- 

 bygt dem på den grund, som* icke vacklar, Kristus vår Gud, 

 han som bevarar dem i evig tid utan fruktan genom sin 

 upphöjda nåd och beskyddar dem under sina vingar i följd 

 af vår faders, den stora och heliga fader Makarius', böner. 

 Då de således hörde om hans död, gingo de ut ur sina 

 celler sörjande och gråtande öfver skiljsmessan från honom, 

 som i sanning borttagits till de himmelskas boning, som är 

 uppfyld af alla saligheter. Och se, en hop af de himmelskas 

 och änglarnas härskaror lofsjöngo, att han var dem lik i ord 

 och handling genom de änglalika gerningar, hvilka han visat 

 dem medels sina heliga lefnadsvanor, dels sådana som lik- 

 nade under, dels sådana hvilkås rykte tjänar till undervis- 

 ning och ledning för hvar och en som vill lefva enligt det 

 heliga evangeliums hela sanning. 



Då de gamla kommit till kyrkan, bittert gråtande öf- 

 ver att en fader sådan som denna blifvit tagen från dem, 

 han som var en behjärtad gynnare af munklifvet och öf- 



