97 



Vi ykola se till om det är möjligt att härigenom för- 

 klara värme!örliisten. 



Enligt de synnerligen noggranna undersökningar, livilka 

 blifvit utförda af Peclet, är ledningsförmågan iios sand 0,27 

 d. v. s. genom en tärning af sand, livars sidor äro 1 m 

 långa, ledes för en temp.skilnad af 1°, per timme 0,27 Cal. 

 Det är denna konstant, som vi närmast halva att här an- 

 vända. ^) Den genomgångna värmemängden M är 



e 



hvarest G = 0,27, t deu högre och t' den lägre temp. samt 

 e lagrets tjocklek. Enl. tab. kan temp.skilnaden t— t' i me- 

 deltal sättas =11, .5° mellan 9'' p. m. och o'' a. m. När 

 ez=^.-i m fås 



15,53 Cal per timme 

 på sex timmar skulle detta göra 



93,1 Cal. 



Herr Homén finner att värmeförlusten är 450 Cal. på 

 samma tid, således 5 ggr större. De stora värmeqvantite- 

 terna kunna således ej ledas upp till jordytan, de måste 

 uppkomma dit på annat sätt. Uti detta faktum ligger en 

 slående motsägelse, som fordrar sin lösning. 



En närmare eftertanke visar oss dock att lösningen 

 ligger utan minsta tvifvel uti den ständigt fortgående af- 

 dunstningen. 



Såsom ofvan blifvit visadt kan utan öfverdrift antagas 

 alt deyi inre afdunstande ytan har en utsträckning af ända 

 till 10 m^ och om man antager att ^2 pi^ocent af hela vo- 

 lymen (200 dm^) af jordlagret afdunstar under loppet af 6 

 timmar d. t. s. att en kg vattenånga på denna tid bildas, 

 motsvarande ett lager af 0,oooi m tjocklek, så bindes ge- 

 nom denna process en värmemängd af 



007,7 Cal. 



') Herr Hornens sätt att beräkna denna konstant ur totala 

 värmeförlusten i jordlagret närmast jordytan är nlhleles oriktigt, hxWket 

 lätt framgår ur det följande. 



